Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Пані та панове, зараз пара виголосить свої обітниці.
Люко Дювів'є, чи берете ви Елоді Фаберже за свою законну дружину?
-Не хвилюйся. Він ще може сказати «ні». -Припини.
Так!
Чудово.
Гарна пара.
Прекрасно.
А ви, Елоді Фаберже, берете Люку Дювів'є
за свого законного чоловіка?
-Дідько. -Та що ж це таке!
Пробачте.
Хочу нагадати всім,
що мобільні телефони слід перемкнути у весільний режим.
-Дякую… -Весільний режим!
Отже,
Елоді Фаберже, чи берете ви Люку Дювів'є…
Та ви що! Досить уже!
О ні! Що ж це коїться?
-Це Даміен. -Що?
Я почну спочатку. Елоді Фаберже, чи берете ви…
Це вже не смішно.
Хто це?
Її подруга.
Припини! Ми на весіллі. Ніхто не відповість!
Досить уже.
Гаразд. Заспокойся.
Елоді, вибач, але це не зачекає.
Що?
Передайте.
Поговори швиденько.
Елоді, що ти робиш? Не відповідай!
Вибач. Я на хвилинку.
Алло.
-Що таке? -Аж не віриться.
-Це терміново. -Чого такий поспіх?
-Що сталося? -Але…
Ти сказився. Я не можу. Я заміж виходжу.
-Чому саме сьогодні? -Хто це?
Звісно, я пам'ятаю Капрі.
-Що? -Як таке забудеш?
Я ні до кого такого не відчувала.
-Хто це? -Її колишній.
-Що? -Її колишній?
Кохана, досить. Поклади слухавку.
Пані, будь ласка. Усі чекають на відповідь.
Ви берете його за чоловіка?
-Так, звичайно. -Вона сказала «так».
-То берете? -Ні! Ні…
Кажучи тобі «так», я сказала «ні».
Я правильно розумію, коли ви кажете «так», то маєте на увазі «ні»?
Ти серйозно? Я думала, ти в Австралії.
Пані! «Так» означає «ні»?
Можливо, так.
Я заплутався.
-Що вона йому сказала? -Гадки не маю.
-Отже, «ні». -«Так»?
Вибач, Люко. Я…
Я не можу.
Ні!
Пробач.
-Елоді! -Елоді!
Елоді…
Бідний мій хлопчик.
Боюся, це «ні».
Вибач, Люко. Я…
Я не можу.
НЕВДАХА!
Вибач, Люко. Я не можу.
Вибач, Люко. Я…
Ти як?
Так, знаю. Я чула про…
Тобі, мабуть, важко.
Угу, нелегко.
Ти чудовий хлопець. І симпатичний.
-Справді? -Найкрасивіший учитель у школі.
Хтозна, може, знайдеш когось швидше, ніж думаєш.
Знаю, зараз невдалий час, але…
Стривай, Леа…
Я теж дещо відчуваю між нами,
але ще поки зарано.
-Люко. -Що?
Це не мій номер телефону.
Це мої банківські реквізити.
Ми з колегами подумали,
що ти можеш повернути гроші, які ми зібрали тобі на весілля,
бо ж весілля не було.
Це не горить.
Але й не зволікай, добре?
Вітаю, Корін. Це Люка.
Будь ласка, перекажіть Елоді…
Скажіть дочці, що все добре. Я пережив.
Я не хочу…
Стерво! Потвора!
Благаю, повернися.
Елоді?
-Привіт, сонечко! -Привіт!
-Це ми.
Ми заскочили до ресторану, щоб забрати їжу.
Собі вже відклали.
Слухай, сонечко.
Знаю, зараз у це важко повірити, але я тобі обіцяю:
у кінці тунелю завжди є світло.
Або потяг.
Де інструменти, які я подарував тобі на Різдво?
Шухляда на кухні не закривається.
Мамо, тату, дякую, що прийшли, та я хочу побути сам.
Що це?
Яка краса!
Це буклет готелю на медовий місяць.
КРАСА
Ти хотів повезти її туди?
Це найкращий курорт на Маврикію.
ПРИСТРАСТЬ
Мабуть, дорого!
Ти й не уявляєш. Довелося брати кредит. А турфірма не повертає гроші.
Тоді їдь. Тобі піде на користь.
-Аякже. Сам? -Я поїду з тобою, якщо хочеш.
Мамо, ти себе чуєш?
-Медовий місяць з мамою? -Знаю, Люко. Я пожартувала.
Я подзвоню їм і поверну гроші. Не будь таким тюхтієм.
-Мамо! -Так!
Без мене ви б пропали!
Знаєш, Люко, після весілля
ми з мамою планували поїхати в Ріо.
Це була мамина мрія.
Але робота,
дім, ти народився…
Життя.
Ми так і не поїхали.
Бляха, це Елоді. Можеш вийти?
Передавай їй привіт.
А нема інших варіантів?
-Елоді? -З ким? З мамою?
-Добре, що ти подзвонила. -Справді?
-Ти не бажав мені смерті? -Не чую. Де ти?
У Даміена на роботі. Круто, скажи?
Що? Я думав, він автомеханік.
Ні, я казала, що він працює з машинами.
-Усе добре? Хто це? -Люка.
Жах. Бідний хлопець.
Він милий.
Ти мені небайдужий, але Даміена я люблю більше.
Якщо ти дзвониш, щоб познущатися…
Не клади слухавки! Чекай.
У день нашого весілля я залишила в тебе свої ключі.
Наступного тижня Гран-прі в Маямі, а в мене немає одягу.
Можна прийти до тебе?
-Ні. -Чому?
Наступного тижня я не зможу.
Але чому?
-Я буду на Маврикію. Пам'ятаєш? -Ти полетиш?
-Сам? -Чому сам?
Ти не незамінна. Будь реалісткою.
З ким ти летиш, Люко?
Тебе не стосується.
Люко, сонечко. Де твій паспорт?
Га?
Краще віддай його мені, щоб не загубив. Добре?
Комплімент від авіакомпанії у ваш медовий місяць.
Як мило. Тримай, сонечко.
-Дякую. -Прошу.
Сфотографувати вас?
-Ні, дякую. Не треба. -Звісно.
-Дай телефон. -Так.
Зараз.
Краще з поцілунком.
Прошу.
-Ось. Гарного польоту, молодята. -Дякую.
МЕДОВИЙ МІСЯЦЬ ІЗ МОЄЮ МАМОЮ
Припини дутися.
Я завжди цілувала тебе в дитинстві. І тобі подобалося.
Мамо, досить!
-Добридень. -Вітаю.
-Ласкаво просимо на Маврикій. -Дякую.
Вітаю в раю!
Я Ґлорія, генеральна менеджерка.
Рада знайомству, Ґлоріє.
Є проблемка. Здається, наш номер ще не готовий.
Ви говорите французькою.
У нас були проблеми з попередніми гостями, та незабаром ми все владнаємо.
Але моя дружина втомилася.
А так і не скажеш. Маєте чудовий вигляд!
Випийте коктейлі. Не хвилюйтеся.
Раяне, прошу.
За ту ціну, яку ми платимо, це неприйнятно.
Молодь тепер така втомлена.
-А ви пані… -Дювів'є.
Дювів'є, авжеж. А пан Дювів'є?
-Він там, фотографує. -Бачу.
Такий молодий.
Так, але він не втомлений.
-Ти йдеш, сонечко? -Так.
Прошу сюди.
Бачиш, Раяне? Зазвичай різницю у віці критикують,
але для цих двох це не проблема.
Вони думають, що ми пара.
Кумедно, правда?
Ні, не кумедно, а гидко.
Коли я забирала тебе зі школи, усі думали, що я твоя сестра.
Одружитися із сестрою — це теж гидко.
Вік — це просто сприйняття. На вигляд він старший за неї.
Одне ліжко!
Це острів кохання з великої літери.
Море голубить.
Повітря наче афродизіак.
-Пані. -Дякую.
Пане.
Романтична ніч допоможе забути про всі ваші проблеми.
Якщо пан постарається, звісно.
І де я спатиму?
-Пані. -Так?
Тут геть не так, як у буклеті.
Подивіться.
Де тераса з видом на басейн і лагуну?
-А сауна? -Це непорозуміння.
Цей розкішний номер — це королівська вілла класу «люкс».
І вона набагато дорожча.
Але я вже й так заплатив купу грошей!
А тут навіть дивана немає!
-Боже мій. -Вибачте йому.
Він досі не оговтався.
-Весілля було для нього шоком. -Уявляю!
Навіть не уявляєте. Від самої згадки про це в мене сироти.
Сироти?
Ти чув?
У неї сироти, Раяне!
У мене теж сироти.
Не можу бачити його таким.
Але він так старався зробити цей медовий місяць незабутнім.
Вліз по вуха в борги.
Вам дуже пощастило, пані Дювів'є.
-Можете називати мене Лілі. -Лілі.
Ти думаєш про те, що і я, Раяне?
-Їхнє щастя — наше щастя. -Так.
Саме так!
Та-дам!
Заходьте.
Отже,
вид.
Ми в королівській віллі класу «люкс».
Це наче виграти в лотерею!
Для мешканців вілли все включено.
Екскурсії, розваги, спа, масажі
і повний пансіон із нашим шеф-кухарем Венсаном.
Цілодобово до ваших послуг, готовий побалувати ваші смакові рецептори.
Усе включено!
-Неймовірно. -Щасливі?
Так, він дуже щасливий.
Знаєте, Лілі. Ви виняткова пара.
Я вами захоплююся.
Зазвичай усі пари однакові.
Старе-старе чи молоде-молоде.
Старе-молоде,
але це завжди старший чоловік із молодшою жінкою.
А ви виняткові.
Тому ми з Раяном зробили для вас виняток.
Ти чув, сонечко?
Так, пане Дювів'є?
Продовжимо екскурсію, бо спальня чекає.
Ходімо!
Люко, ти бачив ванну?
-Це номер для молодят! -Яка краса!
Ідіть сюди. Ми мусимо провести ритуал із пелюстками.
Це дуже важливо.
Раяне, прошу.
Я оголошую ваш медовий місяць відкритим!
Вітаю, Лілі.
Дякую, Ґлоріє.
Раяне, ходімо.
Я впевнена, що ця прекрасна пара хоче усамітнитися.
Правда, пане Дювів'є?
-Гарного відпочинку. -Дякую.
Ще раз дякую.
Що ти робиш?
Тобто?
Нам покращили умови, бо вона думає, що ми молодята!
Ну, так.
А якщо вона дізнається, що ти моя мама?
А ми їй не скажемо.
Сказитися.
Облиш! Хіба це так важко? Просто підіграй.
Це ж втілення мрії! Люко, не зіпсуй нічого.
Добре?
Ну ж бо, Люко.
Люко, прошу.
Добре.
Я принцеса.
-Обіймеш мамцю? -Припини. Це вже занадто.
Я в раю.
Я в пеклі.
Привіт, сонечко!
Давно чекаєш?
Правда, гарно?
Попливемо на той острів?
Ні, мамо, пливи, якщо хочеш, але без мене.
Ні. Я не залишу тебе самого.
Люко. Ти вже червоний. Намастися кремом.
Мамо!
Добре! Не мастися.
Сонце прискорює старіння шкіри.
Скоро всі думатимуть, що ми однолітки.
-Намасти мене кремом. -Не знімай!
Я не хочу слідів від купальника. Це негарно. Намасти мені спину.
Зроби це заради мами.
-І добре розмасти плечі. -Так.
-Я просила розмастити плечі. -Так.
Добре. А тепер поперек.
Ні! А поперек?
Ну ж бо! Коли вже щось робиш, роби добре.
Дякую.
Через 20 хвилин!
Вітаю.
Через 20 хвилин.
О, це ж наші голуб'ята!
Усе добре? Як вам сонечко?
Божественне.
Через 20 хвилин буде фантастична екскурсія на квадроциклах
у природний парк.
Дуже рекомендую. Чарівна місцина.
-Поїдемо, сонечко? -Ні, не хочу.
Погоджуйтеся!
Порадуйте дружину!
-Я все влаштую. -Дякую.
-Їдь. Я побуду в номері. -Чому?
-Щоб сидіти й дутися? -Майє! Ще одна пара.
-Не забувай, що в мене горе. -Привіт!
Привіт.
Підходьте.
Квадроцикли — це весело, але я організовую екскурсії на яхті.
Це тихше, екологічніше і так само цікаво. Хочете?
Що скажеш, сонечко?
-Ні, покатаємося на квадроциклах. -Правда?
-Так. -Може, іншим разом.
-Сподіваюся. -Ходімо?
-До зустрічі. -Бувайте.
Круто!
Ну ж бо. Їдь!
Усе добре?
Гаразд. Можемо йти.
Хочу показати вам гарне місце, але туди підемо пішки.
-Припаркуйся там. -Швидше!
-Пам'ятайте про центр ваги. -Так.
-Є запитання? -Ось так.
-Немає? Бо зараз саме час. -Усе гаразд.
Ходімо гуртом.
Вона мила, правда?
-Хто? -Облиш!
-Ти так на неї дивишся. -Готові?
Що? Я лише сказала, що вона мила.
-Усе добре. -Мамо!
-Я не мама. Я Лілі. -Ідете?
Так.
Ще трохи. Майже дійшли.
Усе.
-Подивіться самі. -Туди?
Хмари розійдуться. Вірте.
Слизько.
Обережно. Тут слизько.
Вам пощастило. Вона повна енергії.
-Хто? -Ваша дружина.
Вона не моя дружина.
Я вас образила? Кохати зрілих жінок не заборонено.
-Я не засуджую. -Вона моя мама, а не дружина.
-Ти йдеш? -Так.
-Ви одружилися з мамою? -Я не одружений.
Але ж у вас медовий місяць.
Це складно. Але не кажіть мамі, що я вам сказав.
Для неї це важливо.
Гаразд.
Ми прийшли.
Якщо хочете фото, тут найкраще місце.
Ходи сюди. Сфотографуєте нас?
-Звісно. -Я викладу в інстаграм.
Добре?
Друзі заздритимуть!
Ідеально. Ось так.
Дякую. Ви така мила!
Перепрошую. Сфотографуєтеся зі мною?
-Хай і мені друзі заздрять. -Звісно.
Можеш нас сфотографувати, ма… Лілі?
Звісно!
-Прошу. -Гаразд.
-Так. -Хвилинку.
Ось так.
Які ви гарні. Чарівні.
-Ближче. Ось так. -Так!
Так, трохи… Ось так.
Так, чудово.
-Супер! -Прекрасно.
І ще разок. Добре?
-Гадаю… -Останнє фото.
Чудово.
-Ідеально. -Чудово.
Час спускатися.
-Ось. Глянь! -Клас!
-Усі сфотографувалися? -Чудово. Ідеально.
Тепер я за кермом.
-Ти впевнена? -Так, упевнена.
Поїхали!
Мамо!
Поворот!
Повертай, мамо!
Ні!
Тримайся!
Тільки не ліс!
Ні!
Обережно!
-Це було круто! -Ти здуріла?
-Було весело, правда? -Ні, не було.
Ти завжди всього боїшся, Люко!
І хто в цьому винен?
Ти безвідповідальна!
-З тобою нецікаво. -Ти ледь нас не вбила!
Ви цілі?
Усе супер!
Угу, супер.
Надзвичайно!
Я хочу скуштувати все.
Шведський стіл неймовірний.
Я не голодний.
Облиш. Це ж не голодний протест. Дивися.
-Мюслі. Як ти любиш. -Дай мені спокій, мамо.
Не називай мене мамою, інакше нас викриють.
Привіт.
Можна приєднатися?
-Звісно. -Справді?
Чудово! Ми хотіли поговорити з вами, відколи приїхали.
Так!
Ми думали, що для початку розповімо, як ми познайомилися.
Ось так!
От побачите, це…
Отже, обід, я в їдальні компанії,
набрався сміливості і сказав:
«Привіт, тут вільно?»
-Ого, неймовірно. -Присягаюся.
-Так, моя пантерочко? -Так, моя коалочко.
Чуєш, моя мавпочко?
Пам'ятаю, наче це було вчора, бо того дня
я їла курку
з… брокколі.
Якщо це не знак, то що тоді?
-Навіть не думай. -Гаразд.
-А ви? -Ми?
-Як ви познайомилися? -Ми…
Ми…
Це довга історія. Не хочемо вас втомлювати.
Чому ні?
Справді?
У пологовому.
У пологовому?
От побачите. Це дуже кумедна історія.
Розкажіть!
Я був там з мамою.
-Мамою? -Так.
Вона щойно народила дуже гарне дитя.
-Ти так казала. -Це правда.
Бо ви подруга його мами?
Так, начебто.
Начебто? Облиш. Ви були дуже близькі.
Вона була поруч, коли я народився.
Справді?
Вона перша взяла мене на руки.
-Це кохання з першого погляду. -Досить!
-Ні, він жартує. -Аж ніяк.
Відтоді ми разом.
Це так зближує. Зміна підгузків,
натирання сідничок тальком, прогулянки з візочком…
Вітаю, закохані!
-Як справи? -Чудово!
Хочу запросити вас
на змагання для пар,
яке почнеться біля басейну.
Підемо?
-Чудово. Хочеш, кохана? -Авжеж.
Ходімо!
-Побачимося. -Бувайте. Дякую.
До зустрічі.
Нарешті хоч якась розвага.
-А ви не підете? -Не знаю.
Лілі, зробіть це для мене.
Покажіть молоді, що відмінності — це сила.
-Що скажеш, сонечко? -Відчепися, мам…
Мавпочко.
-Звісно. -Моя мавпочко.
Ходімо, Лілі.
Так, ходімо.
Упевнена, ви переможете.
Ходімо, я чекатиму на вас.
Ну що, ходімо?
Отже, правила. Дивіться.
Ви повинні роз'єднатися,
не відпускаючи шарф.
Наприклад, можна так…
Гаразд. Ви готові?
Музика!
Нехай музика додасть настрою!
-Не можу. -Зосередься.
-Ось так! -Це важко!
-Не так. -Ну ж бо!
Коханий. Поцілунок!
-Так. Ні. -Ні.
Добре!
Ну ж бо, ви зможете!
Обережно.
-Так? -Зачекай…
Ні, стривай…
-Треба через верх. -Що ти робиш?
Ні, пройди мені між ніг.
Занадто близько.
Це пекло. Забагато торкань. У нас безглуздий вигляд.
-Так, догори. -І вниз.
Вниз. Так!
-Браво! У нас є пара-переможець! -Що?
Молодці.
Покажемо бомбу, кохана?
Жодної користі з тебе.
А ми були так близько до перемоги.
Треба було зосередитися.
Я мав бути тут з Елоді…
Думаєш, з нею ти б переміг?
Мамо, мені плювати на перемогу.
Тобі плювати на перемогу? Зрозуміло.
Тому ти й не боровся за Елоді.
-Що? -Ні, чекай.
Нічого. Вона мені не подобалась.
Оце так! Я думав, вона тобі до вподоби.
Я такого не казала.
Казала. Цитую: «З усіх твоїх дівчат ця найкраща».
-Ти інших бачив? -А що з ними?
Слухай, сонечко. Ти завжди обирав абикого, щоб не бути самому.
У цьому твоя проблема.
Даремно я тебе сюди привіз. Це була помилка.
Люко, спробуй побачити хороший бік.
Ми чудово провели день. Правда ж?
Я тут саме для цього, щоб підбадьорити тебе.
Але здебільшого, щоб розважитися.
Гаразд, кажи. Що мені робити?
Нічого.
Коли ти постійно поруч, ти на мене тиснеш.
Я задихаюся.
Не пий воду з-під крана. Захворієш.
Я про це й кажу. Дивись.
Яка смачна вода.
Я п'ю.
І нічого не відбувається.
Нехай. Я попередила.
Ти як велетенська скабка в дупі!
Люко, не перебільшуй.
Знаєш, чому я так поспішав піти з дому?
Поспішав? Тобі було 26, сонечко.
Мені набридло чути: «Не роби.
Не пий. Намастися кремом. Одягни шарф.
Ніяких екскурсій. Ти надто гарний.
-Вчитель розбестить». -Таке буває, сонечко.
«До Уґо не можна — підчепиш воші. У басейн не можна — будуть бородавки».
Я до десяти років їздив з боковими колесами на велосипеді!
Ти незграбний.
Ти все вирішуєш за мене. Це нестерпно.
Але це нормально, Люко. Я твоя мати. Я тебе захищаю.
Це ненормально. Ти поїхала зі мною у медовий місяць!
Це ти мене попросив.
Бо мені було тебе шкода.
Гаразд. Я розумію. Чудово!
Зі мною складно. Я тебе обмежую.
Я жахлива мама, перетворила твоє життя на пекло.
Хочеш себе жаліти — жалій.
Але знаєш що? Це моя перша поїздка за багато років.
І ти маєш рацію.
Я збираюся розважитися.
Привіт, Мішелю. Це я.
Що сталося? Що з голосом?
Нічого, усе добре.
Просто хотіла тебе почути.
Я в Люки. Дещо лагоджу, поки його немає.
Я радий, що ти подзвонила.
Хочу пофарбувати йому кухню у щось веселіше.
До його приїзду…
Як там Люка?
Бачив би ти, як тут гарно. Неймовірно, а він не помічає.
Шкода, що ти не зі мною.
Де?
Тут.
Мішелю, ти мене слухаєш?
Звісно.
Якби ми були тут удвох, було б чудово.
Чудово!
-Ідеально закривається. -Що?
Шухляда. Я полагодив.
Фантастика.
Рішення всіх проблем Люки.
Ще треба вибрати колір.
Колір?
Для кухні, Лілі.
Ти мене слухаєш чи ні?
Ні.
Я тут, і я кладу слухавку.
«Жовтий гепард»? Мабуть, ні.
Мамо, це я.
Я лише хотів сказати…
Я радий, що ти тут.
Дякую, Раяне.
Так спокійно.
Довгий був день.
Ми майже закінчили. Час у ліжко.
Ліжко?
Так, ліжко.
Ліжко?
Ліжко, так.
-Ліжко. -Ліжко?
Так, ліжко.
Ось пан Дювів'є.
Подивлюся, куди він.
Ліжко…
Можна?
О, так.
Ви самі? Ваш чоловік не з вами?
Я не хочу говорити про свого чоловіка.
Чоловіки взагалі здатні слухати?
Кажуть, я в цьому майстер.
Але щоб я слухав, ви мусите говорити.
Пробачте.
Я думала про нашу сварку. Хоча, щоб назвати це сваркою,
треба чути і бачити одне одного.
Іноді, здається,
йому дриль цікавіший, ніж я.
Він багато втрачає.
Що?
Ви дуже гарна.
Гаразд.
Добре.
О ні. Ні!
-Можна ще? -Вибачте, пані. Я зачиняю бар.
Я знаю гарне місце. Автентичне.
-Якщо хочете. -Справді?
Ні, мені, мабуть, час повертатися.
Ви не можете зараз піти.
І вашому чоловіку не зашкодить похвилювався.
Так?
Ага…
Привіт!
Теж любите купатися під місяцем?
Так, люблю. Я…
Я бігав,
і раптом захотілося поплавати.
Супер. Слід дослухатися до своїх бажань. Не стримуватися.
Правда?
Так. Я люблю приходити сюди після роботи,
щоб розслабитися. Це дуже важливо.
Клас.
Усе добре?
-Ви напружений. -Трохи.
Дайте мені руки.
Що?
Я послухаю ваш пульс.
-Можна? -Так.
Ви напружений.
У мене є ідея. Я покажу вам вправу з йоги.
-Чудово знімає стрес. -Вибачте, але…
Вам піде на користь. Повірте.
-Можна торкнутися? -Гаразд.
Гаразд. Так.
-Я покладу руки вам на живіт. -Угу.
Вдихаєте животом на рахунок чотири.
І коли я скажу, відпускаєте.
-Що? -Гаразд. Починаємо.
Один, два…
-Слухайте мій голос. Два… -Добре.
Три, вдихніть.
Чотири і…
Ні, вибачте! Я не можу. Вибачте!
Вибачте.
Я лідирував, обійшовши одного з братів Пейронів.
Он як.
Якось уночі з'явилися дельфіни і пливли поруч з моєю яхтою.
Бачили б ви, Лілі. Це було чарівно.
Просто неймовірно.
Гадаю, вони хотіли мені щось сказати.
Справді? Що саме?
«Петере,
забудь про славу,
гроші й трофеї.
Обери свободу. Приєднуйся до нас».
-Ну і? -Нічого.
Я перетнув фінішну лінію і сім разів обплив навколо світу.
Так, і опинилися на п'ятизірковому курорті.
Я живу на яхті.
Це просто зупинка.
Не можу довго опиратися поклику моря.
Денісе, думаєш, я тебе не бачу? Га?
Ходімо зі мною.
Зараз?
Денісе, що в тебе? Покажи.
Це якесь знущання.
Віддай!
Ану віддай!
Що?
-Круто, так? -Так, дуже круто.
Давно я не курила траву.
Добре, правда?
Трава — це круто. Мені треба було розслабитися.
-Обожнюю. -Так, дуже добре.
-Кайф. -Правда?
Так, бомбезно.
Пане Дювів'є.
Можна вас на хвилинку?
Звісно.
-Думаєте, я дурепа? -А що?
Думаєте, я не знаю, що ви робили у воді?
Поки ваша мила дружина Лілі спить.
Ні, це не те, що ви думаєте.
Поводьтеся пристойно, пане Дювів'є.
Чуєте?
Ви щойно одружилися. Я такого ще не бачила.
Вам не соромно?
-Кажу вам… -Слухайте уважно, пане Дювів'є.
Якщо я ще раз побачу вас біля Майї,
то розкажу вашій дружині. Я не хочу, але доведеться.
І перетворю ваше перебування тут на кошмар.
Вам ясно?
-Так, але це непорозуміння… -Ясно?
Авжеж. Так.
-Ґлоріє. -Що?
Проблема з туалетами.
Якийсь недоумок запхав в унітаз білу шкарпетку.
-Усе тече. -Тільки цього бракувало.
Бачу, ви зайняті…
Я піду.
Цей хлопець…
Хвилинку…
НОВИЙ ПОСТ ПОБАЧЕННЯ МРІЇ
Дякую, Петере.
-Це було круто. -Круто.
-Дуже круто. -Справді круто.
Так, це було…
Тут так сумно. Нам потрібна музика.
Я просто провів її додому.
Так. Дякую.
Ти бачила, котра година? Могла подзвонити. Я хвилювався.
Як мило.
Хлопчик хвилювався за маму.
Ти п'яна.
І не тільки.
Чекай. Не кажи, що ти курила траву.
Ти гірша за дитину. Лягай спати.
-З тобою нудно. -Я сказав, спати!
Добре.
Але спершу скупаюся!
Що? Ні, мамо. Що ти робиш?
Мене ніхто не побачить. Тут немає сусідів.
Я побачу. Іди спати!
Ти чув? Коли трусиш, такий звук…
Чув? Слухай.
-Мамо, лягай спати. -Чуєш?
Ходімо, мамо.
Ось так.
Я радий, що ти розважилася.
Так.
На хвильку відійшов — а ти гуляєш з якимось типом.
Вибач, але він не «якийсь тип».
Він чудовий капітан.
Він Петер, найкращий капітан.
Може, я і нестерпна, але ти…
Ти такий нудний.
Дуже нудний.
Найнудніший з усіх.
Не дивно, що Елоді повернулася до колишнього.
Він значно цікавіший зі своїм…
Ти зануда.
Зануда…
Зануда.
Бляха.
-Люко, що це за дівка? -Яка дівка?
Дівка, яку ти виклав у соцмережі.
Це такий жарт?
Я себе картаю,
а ти на іншому кінці світу з якоюсь дівкою в наш медовий місяць.
Наш медовий місяць?
Вибач, я перевіряв, але тебе поруч нема.
Ні біля басейну, ні на приватному пляжі.
Ні в джакузі, ні в спа. Ніде.
Це номер «люкс»?
Бачиш? Я не збрехав. Усе як у буклеті.
-Елоді, можна щось спитати? -Звісно.
-Чому ти мене покинула? -Люко…
-Скажи. Я витримаю. -Точно?
-Так. -Упевнений?
-Так. -Ну…
Як тобі сказати? Ти хороший хлопець, але трохи…
Ти…
Ти трохи нудний.
Що? Не роби таке обличчя. Це правда.
-Думаєш, я нудний? -Так, страшенно нудний.
І ти все одно збиралася вийти за мене?
Так, просто…
Це ж ти наполягав.
Але коли Даміен з'явився біля мерії,
я подивилася на тебе і подумала: «Боже, оце буде моє життя.
Та я помру від нудьги із цим тюхтієм,
який постійно потребує догляду».
Я хочу швидкості й захоплення.
Мені потрібні розваги і спонтанність.
З тобою, я думала, що згину від нудьги.
Знаєш, що тобі треба?
Мама, яка дбає про тебе цілодобово.
Неправда! Ти помиляєшся.
Мамо?
Мамо!
Молодці. Раз, два, три.
Руки вгору. Раз, два…
Привіт, сонечко. Я тут!
Хочете приєднатися до дружини?
Приєднуйся!
-Ні, дякую. -Ну ж бо!
-Ні, все гаразд. -Так, рухаймо руками.
П'ять, шість, сім…
Добре, кажи.
Що сталося?
Я щойно говорив з Елоді.
-Вона казала жахливі речі. -Справді?
-Ти теж. -Я?
Ти сказала, що я нудний. Зануда.
Чорт, я тобі це сказала?
Елоді сказала те саме. Але найгірше те, що ви маєте рацію…
Це жах.
Тобі треба розслабитися, сонечко.
Знаю, але не можу.
Мені так сумно.
Допоможи мені.
Гаразд, ходімо. Ходімо зі мною.
-Куди? -Вставай. Ходи за мною.
Купимо тобі дещо. Це піде тобі на користь.
Ось!
Дивися. Гарні сорочки.
Дивися. Симпатичні.
Гарно. Приміряй.
Непогано, га?
Ні?
Мені подобається!
Усміхнися.
Стривай, у мене ідея.
Чекай тут. Я зараз.
З Петером.
Так.
Учора мені допомогло.
-Привіт. -Привіт.
Привіт.
Сідайте.
Сідайте!
Зачекайте тут. Не рухайтеся.
-Я зараз. -Не рухаємося.
Не рухайтеся.
Добре втекти з туристичних місць, скажи?
Справжня пригода.
Що?
Привіт.
Привітайся.
Вітаю, пане.
Гаразд.
Дякую!
-Я скрутив одну. Хочеш? -Це не для мене, а для сина.
Добра мама!
Щасливий син!
Щасливий син.
Тримай.
Ну ж бо.
Затягнися.
-Глибше. Вдихни! -Ну ж бо. Це допоможе.
На 100 % натуральна трава…
-Міцна. -Так.
Чиста трава.
-Розслабся. -Чиста трава.
Добре, розслабляйся.
Поліція!
Поліція. Перевірка документів.
Усім стояти.
-Пані, це незаконно. -Правда?
Це незаконно.
Покажіть документи!
Що?
Досить!
Денісе!
Ти хороша людина, як і я.
Обійми мене.
Іди до мене, Денісе.
Бувай, брате!
Ходімо з нами, пане.
Теж хочеш обіймів?
Як добре.
Звільни себе.
-Поплач зі мною. Поплачмо разом. -Припиніть.
Ідіть!
Ходімо, пані.
ПОЛІЦІЯ
Мамо.
Що?
Пробач. Не знаю, що на мене найшло.
Ні, не кажи так. Це ти пробач.
Дарма я тебе в це втягла.
Жартуєш? Готель такої екскурсії не влаштує.
Люко.
Що?
-Можна щось спитати? -Звісно.
Чому ти спішив одружитися?
Тобто?
Шлюб зараз не в моді, правда?
Ти не мусив.
Ми хотіли того, що у вас із татом. Це так гарно.
Це лише здається.
Що ти кажеш? Ви ідеальна пара. Ніяких проблем.
Твій батько мені зрадив.
-Що? З ким? -Ні.
Ні з ким. Він зрадив наше спільне життя.
Коли ми зустрілися, усе було чудово.
Він катав мене на мотоциклі, ми ходили на вечірки, розважалися.
Ми сміялися, танцювали.
-Ми весь час кохалися. -Я не хочу цього слухати.
Потім одружилися.
І знаєш…
Усе почало поступово зникати.
Розумієш?
Незабаром у нас був лише дім, робота,
їсти, спати і доглядати за тобою.
-Але ти досі любиш тата? -Звісно.
Але не дуже люблю життя з ним.
Твоє весілля з Елоді коштувало як розбитий літак…
Як два літаки.
Але ти уникнув багатьох розчарувань.
Тому слухай уважно.
Якщо колись зустрінеш свою людину,
секрет стосунків —
щодня дивувати одне одного.
Чуєш, Люко?
Щодня.
Попустило?
Так.
Попустило.
-На перший раз пробачимо. -Справді?
-Не робіть так більше. -Не буду.
Дякую, що забрали нас.
Прошу.
У мене один захід за десять хвилин.
Можна відвезти вас у готель після того?
Звісно.
Круто!
Надто швидко?
Ні, добре.
Я люблю швидкість.
Клас.
І не забудьте розбігтися, щоб не зачепити камені.
-Готові стрибати? -Це дуже небезпечно.
Ні. Але потрібна точність.
Досить високо.
Тому й весело. Не думайте. Стрибайте.
-Це не для тебе, сонечко. -Ви зможете.
-Готові? -Так. Не знаю.
Ну ж бо.
Ну ж бо, стрибайте!
Я це зробив!
Хтось знімав?
Я зробив це! Це було неймовірно!
Неймовірно.
-Коли ти в повітрі, ти… -Фантастика!
Хто тепер переляканий кіт?
-Що це? -Що? Що там?
Ота штука.
-Бляха! -Можеш повернутися?
Вони по всій спині. Гидота.
-Бляха! -Не рухайся. Я познімаю.
Пече! Що це? Допоможіть!
Тропічні п'явки, дуже отруйні.
Не хвилюйся.
Це як з медузами. Якщо попісяти, перестане боліти.
-Що? Ні! -Вона має рацію.
Це найшвидший спосіб, інакше треба їхати в лікарню.
Ні.
Так…
-Ні, чекайте. Я сама. -Ви?
Фу, гидота.
Я так довго чекала на таку подорож.
Я мріяла підкорити світ.
-Правда? -Так.
Коли мені було 16, я втекла до Іспанії.
Сама?
Ні, з Вільямом, моїм тодішнім хлопцем. Чи з Франсуа.
Чи, може, з близнюками. Даніелем і Паскалем.
Я забула.
Скільки хлопців у тебе було до тата?
-Я була популярна. -Я вже зрозумів.
Так. Ти багато не знаєш про мене.
Сумніваюся.
А я знаю про тебе все.
Навряд чи.
У сина немає секретів від матері.
Закладемося?
-Я поставлю запитання. -Гаразд.
Якщо ти помилишся або не знаєш, ти п'єш.
Гаразд. А якщо я знаю?
Я п'ю, а ти запитуєш.
Сонечко. Готуйся до найгіршого похмілля.
Почнемо з легкого.
Моя перша робота?
Ти все літо працював на складі Бруно, батькового друга.
Занадто легко.
Твоя черга.
Те саме питання. Яка моя перша робота?
Ти завжди вчила французьку.
Насправді, коли мені було 17, я працювала в ресторані.
-Пий. -Нечесно. Я ще навіть не народився.
Ти міг би поцікавитися. Міг спитати.
Ну ж бо. Пий.
Придумав! Ти цього не знаєш.
Мій перший раз із дівчиною.
Назвати дату чи ім'я?
Ти не знаєш.
Твоя правда. Це дуже особисте.
Це була Аньєс, дівчина, яка жила поруч,
наступного дня після твого 17-річчя.
Ми з татом пішли в кіно.
А ти сказав, що в тебе температура, і залишився вдома.
-Як ти знаєш? -З твого обличчя, коли ми повернулися.
Ти усміхався так, наче робив це принаймні двічі.
-Ти вправна. -Знаю.
-Твоя черга. -Мені спитати те саме?
Не хочу знати, коли ти вперше переспала з хлопцем.
Може, це був не хлопець.
Нічого собі!
Кажи.
-З татом? -Ні!
-Ні, як ти міг подумати? -Що?
Ти розумієш, що кажеш? Спробуй ще. Це смішно.
Ти такий старомодний, Люко.
Знаю. Це був Франсуа.
Ні, Вільям.
Не близнюки ж?
Тобто Даніель і Паскаль?
Обидва одночасно?
Це було…
Це було… Вибач.
-Скажи. -Я п'ю!
Програв! Пий.
Зелений.
І близько ні.
Втішний приз.
Синій.
Я не знаю.
Коли це було?
Пів року тому.
У мене в грудях знайшли маленьку пухлину.
Чому ти мені не сказала?
Бо ти був зайнятий плануванням весілля.
Отримала результати?
Так. Усе гаразд. Хибна тривога.
-Ти впевнена? -Так.
Це була кіста.
Що сказав тато?
Тато…
не помітив.
Він нічого не помічає.
Люко.
Ніхто не помітив.
Ні, досить.
Я вже тобі траву дала, і чим це скінчилося?
Не хочу, щоб ти отруївся алкоголем.
Бачиш? Я мала рацію.
Я знаю про тебе все.
А я про тебе — майже нічого.
Саме так.
Ти мені дорікаєш?
Ні.
Констатую факт.
Усе зміниться, мамо. Обіцяю.
Отже, скажи…
-Обережно! Боже. -Так. Усе добре.
Усе добре.
-Спокійно. -Хто твій перший хлопець?
Чи дівчина.
-Ти впевнений? -Усе гаразд. Дивись.
Допомогти?
-Я сам. -Точно?
Усе добре!
Ось так…
-Повертайся. -Ось так.
-Ще раз. -Гаразд.
-Тепер ти. -Тепер я.
Вийшло!
Сьогодні на пляжі відбудеться танцювальний конкурс.
Удачі нашим молодятам, і нехай переможе найкраща пара!
Кохаю тебе
Ви готові?
Їх буде важко перевершити.
Гадаю, вони переможуть.
Ні, пані Лілі.
Ви втрете їм носа.
Просто відчуйте музику.
Перемога за нами.
У мене є ідея. Я знаю, як їх перемогти.
Пам'ятаєш танцювальний конкурс, коли ми ходили в похід?
Коли був Чемпіонат світу?
Я танцював з німкенею із сусіднього намету.
Андреа.
Ти мене годинами тренувала, щоб вразити її. Пам'ятаєш рухи?
Так. Ми так багато тренувалися.
Я все пам'ятаю. Зробімо це.
-Добре, але нагадай мені. -Гаразд.
-Так, ведеш плечем. -Так.
-Хвиля. Покрутили. -Пам'ятаю.
А потім…
Плечі!
Хвиля!
Плечі.
Хвиля.
Це електризує!
Я щаслива. Я із цим спатиму. Я ще ніколи нічого не вигравала.
Завтра вранці, не забув?
-О десятій. Снорклінг. -Так.
Добраніч, мамо.
Добраніч!
Добраніч, синку!
Бляха! Стій!
Тільки не він! Повернися! Ні!
Ходи сюди!
Вернися!
Мавпочко!
Сюди.
Що ти з ним робитимеш, дурна мавпо?
Ні!
Усе гаразд?
Перестало пекти?
Так. Дякую вам.
Перейдімо на «ти».
Гадаю, ми тепер достатньо близькі.
Чекаєш дзвінка?
Ні…
Мавпа…
-Тут дивні мавпи. -Мабуть, не лише мавпи.
З тобою не буває нудно.
Я це постійно чую.
Що ти робиш завтра? У мене вихідний.
Я їду в дуже гарне місце.
-Хочеш зі мною? -З радістю.
Я не можу. У мене снорклінг з мамою.
Шкода.
Чекай, Майє!
Я щось придумаю.
Усе добре?
Так, цілком.
Це неймовірно.
-Хочеш поплавати? -Так!
-Остерігайся їжаків. -Добре.
Я не боюся.
-Дивись. Вугор. -Боже!
Смачного, пані Дювів'є! Як ви?
Добре.
Ви не ходили на снорклінг?
Ні, не хотіла йти сама.
Сама? А де ваш чоловік?
Він поїхав із дівчиною, яка проводить екскурсії.
З Майєю?
-І ви його відпустили? -Звісно.
Не варто було.
Чому ні?
Я вам дещо скажу, хоч і не повинна.
-Але я скажу, не кажучи прямо. -Гаразд.
Нещодавно я бачила вашого чоловіка і ту Майю в морі,
майже голих, дуже близько, і поводилися вони непристойно. Тільки я вам не казала.
Чудова новина!
Чудова новина?
Так, вона дуже мила дівчина.
-Ви не ревнуєте? -Ревную?
А, ревную!
-Знаєте, усе не так погано. -Не так погано?
Дозвольте пояснити.
Ми з чоловіком
дуже близькі.
Тому важливо давати одне одному трохи свободи.
Авжеж. Так.
Я розумію. Досить розумно.
Вірні серця,
але свобода почуттів!
Так, я розумію. Так.
Це додає жару.
Бажання росте.
Літають іскри!
Так.
Щось типу того.
Ви дуже сучасна жінка, пані Лілі.
Як несподівано.
Ви дуже відкрита.
Широкі погляди, ноги широко,
ви готові ділитися…
Скажу Раяну. Йому сподобається.
Раяне, підійди сюди. Я тобі дещо скажу.
Він здуріє.
У пана і пані Дювів'є
відкритий шлюб.
Відкритий.
«Відкритий»!
Вільне кохання, свінгери…
-Оргії! -Ні!
Ні, Ґлоріє. Не так!
Я такого не казала.
Ні, вона такого не казала!
Не вигадуй і повертайся до роботи.
-Іди. Ну ж бо. -Даруйте.
Усе гаразд.
Вибачте йому, пані Дювів'є.
Він не знає що каже, і я теж.
Щасти вам!
Гарного вам дня!
Вам теж.
До зустрічі.
Бувайте.
У вас чудова яхта, Петере.
Тут немає Петера.
Тут є капітан.
-Капітане. -Знаєте…
Після того вечора в барі мені наснився сон.
Я плив назустріч пригодам,
а навколо лише океан і дельфіни…
і ви, Лілі.
Але я заміжня, Петере.
Тому це був лише сон.
Усе гаразд?
Чому ти збрехав про медовий місяць з мамою?
З ким ти мав приїхати?
З дружиною.
Вона мала стати моєю дружиною, але весілля скасували.
Що сталося?
Вона тебе покинула?
Ні, я покинув.
Я покинув її, бо…
Вона хороша дівчина, просто нудна.
-Страшенно нудна! -І ти збирався одружитися з нею?
Так, але я вчасно прозрів.
Я уявив наше життя за десять років і зрозумів, що не зможу.
Тому що потрібні
несподіванки, пригоди.
-Так. Життя має бути цікавим. -Як зараз?
Як зараз.
Усе гаразд? Що сталося?
-Ні, все добре. -Зупинитися?
Нізащо.
-Ти їх бачиш? -Ні.
Я не бачу дельфінів.
Вони зазвичай біля тих скель.
Бачиш?
Десь у цей час вони граються, бешкетують.
-Гарне видовище. -Точно бешкетують.
-Покажи. -Пізно. Вони зникли.
-Хтось обіцяв шампанське. -Звісно.
Це яхта Петера.
Петера?
Мабуть, знову заманив якусь туристку.
Так! Вгадала!
Ось, дивися.
Так. Бачу.
Хороше шампанське.
У сумці є ще. Візьми.
Він шкварить!
Це ж треба!
Мама?
Що?
Це моя мама!
Заспокойся. Вона має право розважитися.
Ні!
Дякую.
Люко? Що ти тут робиш?
Козел! Негідник!
-Люко! Ти здурів? -Бляха.
-Ти сказився? -Що з вашим чоловіком?
Знущаєшся! А тобі має бути соромно!
Чому?
Ми з Майєю вас бачили. Як ти могла займатися з ним сексом?
Що?
Нічого не було…
-Замовкни, інакше отримаєш ще! -Зачекай.
Не знаю, що ти собі науявляв, але ти мариш.
Марю? Щоб забути те, що я бачив, знадобляться роки.
-Що? -Моя мама смо…
Ваша мама?
Так! Одружена з батьком, який чекає на неї у Франції.
Він ваш син?
Так. Це складно.
Наречена кинула його в день весілля. Він був засмучений.
І я поїхала з ним.
Гарне алібі. Ти просто хотіла шпекнути першого-ліпшого!
Слухай, Люко.
Якщо я зустріла чоловіка, який зацікавився мною
і показав, що життя —
не лише байдужий чоловік і син, який мене не поважає,
я не обов'язково з ним спатиму.
Хоча зараз я майже шкодую, що не зробила цього.
Відколи ти народився, я живу тобою.
Тобі 31, а я досі перу твої шкарпетки й спіднє.
Намагаюся вирішити твої проблеми.
Коли тобі погано, я зі шкіри пнуся, щоб тебе втішити.
А що я отримую натомість? Нічого.
Лише докори.
Уперше
я подумала про себе,
і тут з'являєшся ти
і все псуєш.
Лілі. Малий придурок.
Лілі.
Вона мене ніколи не била.
Ти сам напросився.
А якщо я залишуся тут?
Там мене нічого не чекає.
Ми будемо щасливі тут, разом.
Так. Збудуємо хатинку на пляжі, заведемо двійко дітей.
І собаку.
Так! Ти проводитимеш екскурсії,
а я влаштуюся вчителем.
Скажи, що ти не серйозно.
Мене занесло?
У нас раз був секс.
Але ж було добре.
Так, було добре. Навіть чудово.
Але це не причина бути разом усе життя.
Не варто кидатися в нові стосунки, щоб оклигати після попередніх.
Може, це твій шанс приділити час собі і підвести підсумки.
Я боюся самотності.
Вона має свої переваги.
Раджу спробувати.
Я пошукаю мушлі і дам тобі час подумати.
-Алло. -Привіт, Люко. Де твоя мама?
-Не знаю. Спить, мабуть. -Як вона?
Бо вона дзвонила мені о третій ночі.
Я думав, вона вибрала колір.
Колір? Який колір?
Вона була засмучена. Кинула слухавку.
Вранці вона залишила дивне повідомлення,
щось про океан, яхти та дельфінів.
-Чекай. -І якогось Петера.
Хто такий Петер?
-Я подивлюся в її кімнаті. -Гаразд.
Петер…
Даси їй слухавку?
-Мамо? -Люко?
Люко!
Не може бути. Ні.
Що не може бути?
Її немає.
Ви ж мали повернутися за два дні.
Ні, вона пішла назавжди.
І ти в усьому винен.
Але я нічого не зробив.
Зробив. Ти зрадив.
Якби ти знав, як давно я…
Ні, тату. Не це! Вона розповіла про ваше знайомство.
Ти її дивував, смішив, а потім ти змінився.
Але таке життя, Люко.
Вона теж не завжди весела.
Справді? Бо тут вона чудово проводить час.
Добре. Я радий за неї.
Ти справді такий сліпий? Ти її втрачаєш.
Їй з тобою нудно, бо ти нудний.
Ти такий зануда!
Неймовірно нудний.
Сподіваюся, ще не пізно.
Якщо вона повернеться, постарайся.
Дуже постарайся. Гаразд?
Можеш скласти свої речі тут.
Я дуже радий.
Короткий інструктаж перед від'їздом.
Є кілька простих, але важливих
правил поведінки на яхті.
Гаразд, Петере.
Перепрошую. Гаразд, капітане.
Перше правило: туалет використовувати в крайніх випадках.
Хочеш пісяти — через перила.
А какати — пірнай у море.
Друге правило: свіжу воду не марнувати.
Забудь про гель для душу і шампунь. Ми живемо в гармонії з природою.
І останнє, але найважливіше, одна людина встановлює правила. Хто?
Капітан.
Отже, ти.
Його накази не обговорюються.
Гаразд. Відпливаємо?
-Де вона? -Якого біса? Що таке?
-Де вона? -Хто?
Скажи! Де моя мама?
Мамо! Повертайся. Ми з татом змінимося, обіцяю.
-Це ваша мавпа? -Так. Лише він завжди зі мною.
Його звати Ґізмо.
Де моя мама?
Вона передумала.
Але я не знаю чому.
Твоя мама — чудова жінка.
Перш ніж казати, що вона погана мама, запитай себе, чи ти хороший син.
Сядь.
Відвезу тебе назад.
Пане Люко. Де ви були? Ми вас шукали. Ми запізнюємося.
-Ваша дружина вже там. -Де?
Спершу вдягніть інше вбрання. За мною, будь ласка.
Що значить «вбрання»? Яке вбрання?
Тут! Зупиніться!
Ходімо.
Ґлоріє, що відбувається?
Це сюрприз, пане Дювів'є.
Ви знову одружитеся зі своєю дружиною, але по-маврикійськи.
-Що? -Ходімо.
Аґато, Рафаелю, ви хочете об'єднати ваші душі назавжди?
-Так! -Чудово.
Ходімо, Лілі. Ходіть туди.
-Уперед. -Наступна пара.
Вітаю.
-Ідіть! -Прошу.
Лілі й Люко,
ви готові відновити шлюбні обітниці
і об'єднати ваші душі навіки?
Ти не можеш сказати «так»!
-Мамо, це смішно! -Мамо?
Ні, це наша маленька гра.
-Це… -Я її син.
Її син?
-Тобто? -Я її син.
Син, який ніколи не дякував їй за все, що вона робить.
Пробач, мамо.
Що бачив у тобі матір, а не жінку.
Що не питав, як ти.
Що не цікавився, чого ти хотіла і чи ти щаслива.
Вибач, що був егоїстом.
Донедавна я не знав її смаків і бажань.
Я ніколи не цікавився нею.
Але вона завжди була поруч.
І завжди буде.
Так.
Ні, вона не моя дружина.
Вона моя мама.
Я ніколи тобі не казав, мамо.
Але я тебе дуже люблю.
Гарно сказано!
Мій хлопчику.
Так емоційно!
Не віриться, що ми завтра їдемо.
Мені теж.
Ти справді збиралася втекти з ним?
Знаєш що? Здається, я знову обгоріла.
Намастити тебе кремом?
Який гарний син!
Можна?
Яка гарна шкіра.
Мішель?
-Що ти тут робиш? -Ти така засмагла.
Було б шкода змарнувати.
-Не проти, якщо я її вкраду? -Ні.
Може, поясниш?
Ти не можеш тут залишатися. Нас за годину чекає пілот.
-Що? -Я везу твою маму на острів Родригес.
Я чув, там гарно.
Настав час медового місяця. Як гадаєш?
Два медові місяці поспіль? Не всім таке випадає.
Ти впораєшся сам?
Мабуть, час навчитися.
Молодець.
Ну ти даєш.
Отже, це її справжній чоловік?
Так.
А він нічого.
Розкішний.
-Так. -Так.
Складеш компанію?
У мене заплив на каяках, а помічник не прийде.
-Можеш його замінити? -З радістю.
Каяки? Якось нудно.
Я завтра їду. Може, бейс-стрибки чи банджі-стрибки?
Або заплив з акулами?
Ти мене знаєш. Я дикий.
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин