MILANO 29 DECEMBER 1985
Rättssystemet i det här landet är allvarligt och riktigt sjukt,
och vi kräver förändring!
-Vi vill ha rättvis rättvisa! -Ja!
-Rättvis rättvisa! -Värdig en rättsstat!
Värdig ett civiliserat och demokratiskt land!
Rättvis rättvisa!
Enzo höll sitt ord! Han gjorde oss inte besvikna. Han rymde inte.
Han lovade att överlämna sig, och det gjorde han!
Han är verkligen en radikal kämpe.
Han hade alla möjligheter att fly utomlands efter den skamliga domen.
Det hade varit rent självförsvar.
Ingen hade klandrat honom, men han gjorde det inte.
Han kommer att vänta här i Milano, i husarrest, på appellationsprocessen.
-Bravo! Bravo! -Heja Enzo!
Enzo! Enzo! Enzo!
Kära vänner, jag ska fatta mig kort.
Som ni vet har jag avgått som medlem i EU-parlamentet
och avsagt mig min immunitet.
Jag gjorde det för att vi ska kunna bygga ett land med seriösa människor
som säger vad de gör och gör det de säger.
Idag är Italien fullt av blinda som påstår sig se.
Men i det här fallet, som Marcus alltid säger, ville de inte se.
De var rädda att erkännandet av min oskuld
skulle äventyra trovärdigheten i deras storartade räd mot Camorran.
Rädsla för att ha fel!
En domare kan inte ha fel och sen erkänna det.
Men jag, som bara är skyldig till att vara oskyldig, är inte rädd.
Och jag utmanar dem.
Genom att frivilligt överlämna min kropp till makthavarna.
-Bravo! -Heja Enzo!
Heja Enzo!
Enzo! Enzo! Enzo!
Du är storartad, Enzo!
Du är vår hjälte, Enzo!
Vi ses sen.
-Ska jag ha handbojor? -Det behövs inte.
Enzo! Enzo! Enzo!
Olyckan i Tjernobyl börjar anta allt allvarligare proportioner.
Det finns inga exakta uppgifter om antalet döda.
TASS rapporterar två dödsfall.
Det radioaktiva molnet som rör sig över norra Europa oroar.
I Venedig träffades utrikes- och försvarsministrarna
i Västeuropeiska unionen.
Nedrustning och internationell terrorism är huvudfrågorna som ska avhandlas.
Nu när ovädret börjar avta försöker man utvärdera skadorna...
Inte ett ord om appellationsprocessen.
Det är bara att inse, fallet Tortora är ingen nyhet längre.
Och jag förblir en italiensk medborgare dömd till 10 års fängelse,
50 miljoner i böter och livslångt förbud mot att inneha offentliga ämbeten.
-Den finns kvar. -Vad då?
Min dom.
Marmo är här.
Bravo!
-God morgon. -God morgon.
Allt väl?
-God söndag. -Hej.
Och här har vi barnen.
-Så de gav dig Tortora? -Ja.
Har du sett dokumenten? Det är massor. Bra, va?
Jag har inte haft tid att kolla än. Jag fick uppdraget igår.
De har lagt rättegången under VM.
Då vinner ni. Det är bara ett överklagande.
Om vi nu får göra det.
Tortoras försvar har begärt att rättegången ska flyttas till Milano.
De åberopade tvivel på den territoriella kompetensen.
Sanningen är att jag tror att de inte litar på oss.
Ett desperat drag som inte leder till nåt.
Ingen kommer att ta den här rättegången ifrån dig.
Och vad tror du?
Jag ska sätta mig in i allt. Vi måste vara oantastliga.
Michele, de radikala ville se mig död. Man övervägde att ge mig poliseskort.
Det är verkligen en explosiv situation.
Men nu har det väl lugnat ner sig lite för alla?
Tack och lov. Lycka till.
-Ha en bra lunch och en bra söndag. -Ha en trevlig söndag.
MICHELE MORELLO DOMARE
NEAPEL CASTEL CAPUANOS RÄTTSARKIV
En katt. För mössen?
Här är all dokumentation från rättegången.
-Hur är det organiserat? -Organiserat? Efter avhoppare.
Allt Barra sa. Allt Pandico sa.
Allt Melluso sa. Imperatrice. Sanfilippo.
Villa och så vidare. Det är många avhoppare.
Finns det ingen kronologi över vittnesmålen?
Nej, inte vad jag vet.
Det måste göras.
Ska vi verkligen sortera allt det här?
Vi sätter igång. En sak i taget.
En sak i taget...
FÖRHÖR PÅ PASTRENGO-KASERNEN
-Vem är det? -Domare Morello.
PASTRENGO-KASERNEN NEAPEL
-God kväll, herr domare. -God kväll.
Här höll vi de avhoppade Camorramedlemmarna.
-Bara enkelceller. -Alla utom en, som rymde fyra.
Det kom in så många avhoppare.
Vi och domarna var oförberedda. Det var nåt nytt. Grova brottslingar.
Massmördare.
Kunde de prata med varandra?
Det här är en kasern, inte ett fängelse.
Den anpassades tillfälligt av nödvändighet.
-Vilken var Pandicos cell? -Den här.
-Var cellerna alltid öppna? -Under dagtid, ja, vanligtvis.
Det här är tv-rummet. Om Napoli spelade
tittade de på matchen tillsammans med karabinjärerna.
Eller musikfestivalen i San Remo, midnattsmässan,
och sankt Gennaros blodsceremoni.
De var avhoppare, de samarbetade. De skulle behandlas väl.
Det fanns inga straffreduceringar på den tiden.
Kanske några små tjänster. De ville bli skyddade, tröstade.
En gång, före en konfrontation,
den gången den berömde gangstern Turatello dödades,
hade Pasquale Barra bett om och fått en flaska champagne.
Kom. Följ mig.
Det här är rummet dit Tortora fördes på en bår
i februari 1984.
-Bra. -Hit var det.
Men ni berättade om luncher och champagne.
De här avhopparna ville äta gott. Fängelsechefen ringde ministeriet
och sa att det inte fanns mer pengar för att tillgodose deras önskemål.
Så di Pietro beslöt sig för att betala ur egen ficka, i förskott.
När utredningen var över
bad han ministeriet att återbetala det han hade lagt ut
och ministeriet svarade: "Det går inte." Betalningen hade inte godkänts.
Italien är likadant som alltid.
De som har gett har gett, de som har fått har fått.
Men det här var ett mirakel, något de aldrig hade sett förut.
Camorramedlemmarna pratade. Många av dem.
Så vi var ålagda att behandla dem med särskild omsorg.
Men i teorin, och även i praktiken,
kan alla dessa avhoppare och avståndstagare ha kommit överens
om en version att berätta för domarna.
Det vet jag inte. Men de åtnjöt absolut en viss frihet.
Frihet. De kunde lika gärna ha bett att få gå ut och köpa glass,
eller ta en promenad för att få lite frisk luft, bara de inte gick för långt.
Om de hade det bra skulle de bli mer benägna att prata.
Det är mänskligt. Eller hur? Det var syftet.
-Får man komma in? Är Morello här? -Nej, han jobbar hemifrån.
Vad är det här?
Förhören i kronologisk ordning. Vad de sa, när och var.
-Vad ska det vara bra för? -Överklagandet.
Advokaten vill gå igenom allt från början.
Redogörelser, konfrontationer med avhoppare, vittnesmål, allt.
-Det står återigen noll-noll. -Ska processen börja om från början?
FÖRHÖR PÅ PASTRENGO-KASERNEN
Rättegången är ju över.
Det här är rättsstridigt. Det går inte.
Jag är bara notarie. Det är inte mitt beslut.
10 JUNI 1986 APPELLATIONSPROCESSEN
Då så, signor Barbaro... Giovanni Pandico har uppgett
att han var er länk till Enzo Tortora
när ni delade cell i fängelset
för att förhandla om en drogleverans.
-Ursäkta, men vilken drog? -De berömda spetsdukarna.
De som, enligt signor Pandico,
motsvarade samma antal drogleveranser.
-Nej, det är lögn. -Ursäkta mig.
Nån fotograferar signora Nadia Marzano och signor Renato Vallanzasca.
Såvitt jag vet är det förbjudet.
För bort fotografen.
-Fortsätt. -Herr ordförande, det är lögn.
Den här mannen ljuger i vetskap om att han ljuger.
Han är en personifierad lögn.
Jag talar sanning. Det är han som ljuger.
Och inte av illvilja, utan för att han är galen.
Jag hade sytt dukarna med mina egna händer.
Jag sydde dem inför dig. För att du var besatt av Tortora.
Herr ordförande, han hatade honom. Som man säger: o'mmariava.
Ursäkta, signor Barbaro. Vad betyder mbriava?
-O'mmariava. -Ja, sak samma. Berätta för domaren.
Det betyder att han avundades honom. Att han var missunnsam.
Ena dagen var han en vän, nästa en fiende.
Han sa att han kommunicerade med honom telepatiskt
och en massa andra stollerier.
Han sa att de hörde varandra på tusen kilometers avstånd och sånt.
Jag förstår. Men signor Barbaro...
Skickade ni de här spetsdukarna till signor Tortora eller inte?
Javisst, och Tortora svarade till och med.
Nån trodde att jag försökte utpressa honom.
Men RAI ersatte mig. Ni har ju fått kvittot.
Det är ju uppenbart att de försökte upprätthålla fasaden.
Men bakom fasaden finns en annan verklighet. För tusende gången:
Du skickade flera drogleveranser till Enzo Tortora.
När skulle jag ha gjort det? Jag är inte ens medlem i Camorran.
Vad då när? Mellan 1970 och 1980, som jag sa.
-Allt är en lögn. -Självklart är det en lögn.
Då satt han i fängelse.
Vi skulle vilja att signor Barbaro redogjorde för
den tid han var frihetsberövad i Porto Azzurro.
Protest. Advokaten försöker påverka vittnet.
Sluta nu. Vi måste titta på substansen, inte på juridiska formaliteter.
På den mänskliga sanningen.
-Detta meningslösa pladder. -Tack för lektionen, professorn.
Vittnet kan fortsätta, tack.
Jag satt i Porto Azzurro från 1972 till 1981. Ni kan kolla.
Hur skulle jag kunna leverera droger från fängelset?
-Jag kunde inte leverera nåt. -Lägg det till handlingarna.
Duktig advokat. De har läst på.
De får ett papper och tror att de vet allt.
Leveranserna skedde när du hade permission.
Jag hade ju poliseskort hela tiden. Hur skulle det ha gått till? Lögnare!
-Den här killen är kapabel till allt! -Lögnare!
Han är gift och parar sig med lögnen.
Medan jag står för sanningen, allmänhetens bästa, rättvisan.
Du sitter här, men du är inte här. Du existerar inte.
Du är galen. - Hör ni vad han säger? - Vad pratar du om?
Din varelse existerar inte längre. Din varelse är borta.
Jag är ju här. Du är galen. Du är en lögnare.
Du är inte här längre. Förstår du?
-Du är inte frisk. - Hör ni honom? -Ni har 30 sekunder på er.
Står det inte att min son har rätt till handikappsersättning?
-Er son är 30 år. Han måste arbeta. -Men han är sjuk.
-Vad är det för fel på honom? -Han kommer inte upp...
Av ren respekt borde det vara nästa persons tur efter 15 minuter.
-Ursäkta, damen. -Fyll i det här.
Giovanni Pandico. Jag behöver en ny kopia av min födelseattest.
Ni har ju redan en. Varför vill ni ha en ny?
Den här har ett hundöra.
Och ett här också. Hur lång tid tar det?
Nästa.
Denna inkompetens, detta slarv...
Denna uttråkade arrogans. Tristess kan jag bara inte med.
Signora Marzano. Ni ville bli hörd. Vad vill ni berätta?
Jag vill säga det jag inte kunde säga under förra rättegången.
Varför kunde ni inte säga det? Kom ni plötsligt ihåg någonting?
Jag var rädd och spelade galen.
Det funkar alltid. Ingen förstår sig på galenskap.
-Nej, du är galen på riktigt! -Tystnad!
Ursäkta, herr ordförande, men den här damen är psykopatisk.
Barra, håll tyst!
-Hon borde låsas in på dårhus! -Håll tyst!
-På dårhus, säger jag! -Tyst, Barra!
Och vem eller vad var ni rädd för?
Pasquale Barra hotade mig och sa att jag inte fick säga emot honom.
Jag skulle bekräfta allt han sa. Annars skulle han döda mig.
Att döda är trivialt för honom.
Ett mord mer eller mindre...
Att döda är för honom som att stampa på en kackerlacka.
-Dess färg är svart, herr ordförande. -Pandico, avbryt inte.
Och alla kackerlackor är ju svarta.
Nej, jag menar för att inte förväxla den med skalbaggen.
Jag har just läst "Guldbaggen" av Edgar Allan Poe. En väldigt speciell bok.
-Pandico, nu räcker det! -Som ni vill, herr ordförande.
Det är en vacker berättelse. Jag rekommenderar den.
Då så, signora Marzano.
Enzo Tortora har alltså inte varit hemma hos mig.
1978 var jag i Madesimo med min son, som inte ens var ett år gammal.
Det finns ett hyreskontrakt för huset i Milano
från och med 1979.
Innan dess var huset inte klart. Det var obeboeligt.
Så inget möte har alltså ägt rum.
Inte hemma hos mig.
-Är det noterat? -Advokaten...
Ni är besatt av att notarien inte skriver.
Ja, för det hände förra gången.
Under förevändningen att damen var förvirrad.
Ännu en lektion från professorn.
Signora, vid era sinnens fulla bruk, bekräftar ni allt ni har sagt hittills?
-Ja. Jag bekräftar allt. -Tack. Ni kan gå.
Du gjorde det rätta. Oroa dig inte, var inte rädd!
Ynkliga kvinna.
Hur mår pojken? Har han vuxit upp? Har han blivit lika snygg som du?
Bra gjort, Nadia.
Herr ordförande, det är tydligt vilken håll det här går åt.
Istället för att åtala de tilltalade åtalar de avhopparna.
Ni har hört många som har dragit sig ur
eller ändrat sig till Enzo Tortoras fördel.
Och vet ni varför de gör det? För att de är rädda.
De försökte med mig också.
De sa åt mig att ta tillbaka alla anklagelser.
Men trots alla påtryckningar är jag här,
och jag bekräftar allt jag redan har berättat.
Enzo Tortora jobbade för bossen Francis Turatello.
Jag kan säga det igen. Jag har inget kvar att förlora.
Det där är en riktig man!
Tystnad! Tystnad i cellerna! Tystnad!
-Melluso är en hjälte. Respektera honom! -Tystnad!
Hjälte och analfabet.
Den anklagade Vallanzasca har begärt ett motförhör med er.
-Accepterar ni motförhöret? -Som ni önskar.
Men jag vet inte vad Vallanzasca vill mig.
Jag vill bevisa att du ljuger!
-Det skrämmer mig inte. -Ta in Vallanzasca.
Nu får vi se en massmördare, bankrånare och kidnappare som vill rentvå mig.
-Vi måste fråga varför. -Vi lyssnar. Bra med direktsändning.
Din jävel. Jag ska döda dig. Det är inget tomt hot.
Jag ska döda dig. Fattar du det? Renatino!
-Skit på dig! -Du är en jävla hycklare!
Skäms du inte över att sitta med de här jävlarna?
Gå och svassa på catwalken nu, din nolla!
-Renato, tänk på din mamma. -Sköt du ditt.
-Du har så vackra djupblå ögon. -Du är en sån jävla skit.
Eller är de himmelsblå?
Du är så stilig, Renato. Du ser ut som prins Frans.
Vissel! Du är bara för stilig.
-Vad hände där, signor Vallanzasca? -Inget.
-De ville bara prata med mig. -Prata med oss, då.
Först och främst har jag inget med Camorran att göra.
Jag har blivit indragen. Precis som den här herren.
Först drog han in mig i NCO, sen sa han att han levererade droger
från Turatello till Tortora som sålde. Det är lögn.
Melluso kände inte Turatello alls.
Du är en jävla skitsnackare! Det finns ett kort på dem tillsammans!
Tystnad!
-Gianni. -Renato.
Berätta om när du ska ha träffat Turatello.
-Just nu minns jag inte exakt. -Jag frågade inte om exakt datum.
Jag minns inte. Gör nu inte som Tortora,
som ville veta färgen på strumporna, slipsen, skorna...
Försök inte med mig.
Blanda inte ihop mig med Tortora, för jag är inte som Tortora.
Fatta att jag kör upp en morot i röven på dig offentligt!
Signor Vallanzasca, var snäll och vårda ert språk.
Gianni, när du var i Milano hörde du inte ens ljudet av en sniff.
I Milano var du inte mer än en kycklingtjuv
som snodde gamla tanters handväskor och gick runt med kopplade brudar
som du sedan kastade ut på gatan i förorterna. Det var allt du klarade av.
Gianni den stilige. Gianni cha-cha-cha.
-Vad vill du mig, Renato? -Turatello hade en tatuering.
-En tatuering? -På vänster hand.
Vad föreställde tatueringen?
Är det här Vallanzascas ess? En tatuering?
En tatuering. Vad var det för tatuering?
Minns du inte? Fan, då ska jag hjälpa dig.
Det var ett djur. Han tatuerade in det när han satt i ungdomsfängelse.
-Och slutsatsen? -Vad var det för tatuering?
Det går ju inte att svara när du pratar i munnen på mig!
Du kände inte heller till den här tatueringen.
Vad var det för tatuering, Gianni? Kom igen nu!
Jag ställde en fråga. Vad var det för tatuering?
Jag har aldrig lagt märke till den här tatueringen.
Vad mig anbelangar har jag aldrig sett tatueringen.
Tack, herr ordförande. Det var allt.
En så här stor tatuering på hans vänstra hand, och han såg den aldrig.
Vet du varför? För att Turatello höll såna som du på tio meters avstånd.
Du fick inte ens tilltala honom.
-Det är inte sant! -Gianni.
Nu kommer moroten. - Herr ordförande, Turatello hade en kvinna.
Vem var Turatellos kvinna, Gianni?
Vad hette hon?
Hur såg hon ut? Lång, kort, blond, brunett?
Du sa att du kände honom väl, eller hur? Berätta.
Sanningen är att du inte vet ett skit.
Jag har genomskådat dig. Du gör det här för att försvara Tortora.
Hur fan skulle det gynna mig?
Du gör det av moraliska skäl. Du har tagit dig an uppdraget.
-Herr ordförande. -Ja, varsågod.
Gianni Melluso sa att det är en moralisk fråga att försvara Tortora.
Det är en principsak. Rättvisans princip.
Det är ett frivilligt erkännande. En bekännelse. En sanning.
Tack, Melluso, för att du råkade försäga dig.
Sa jag det?
Renato Vallanzasca har, för sanningens skull,
för att han inte vill se en oskyldig i fängelse,
vittnat mot en falsk anklagare.
Han har skämt ut honom offentligt. Diskvalificerat honom.
Han sa ju att han inte bryr sig om Tortora.
-Eller bokstavligen "inte ett skit". -Ingen kommentar, herr ordförande.
Herr ordförande... Han kände inte heller Turatello.
Du är verkligen dum, Gianni.
Herr ordförande, försvaret hävdar att Pandico är galen
och därför helt otillförlitlig. En galning är otillförlitlig.
Men han är inte straffbar. Pandico har aldrig utnyttjat det kryphålet.
Han har erkänt sig vara medkonspiratör.
Med sina erkännanden förvärrade han sin egen situation.
Pandico har aldrig hävdat galenskap för att slippa straff.
Men även om han vore galen...
Galenskap är inte ett evigt stigma. Galenskap förändras, utvecklas.
Och vi måste erkänna att vi alla har lite galenskap i oss,
som vi lyckligtvis kan kontrollera. Det är skillnaden.
Därför kan Pandico mycket väl ha varit galen.
Men idag måste vi erkänna att han har förändrats.
Han är klar i huvudet och säger aldrig emot sig själv.
Och den som ljuger säger förr eller senare emot sig själv.
Giovanni Pandico har aldrig sagt emot sig själv!
Paranoid? Det finns otaliga paranoida genier i historien.
Precis. Det stämmer. Som...
Som Torquato Tasso, vars verk jag rekommenderar.
Eller den store neapolitanske skulptören Vincenzo Gemito,
som frivilligt bad att bli inlåst på mentalsjukhus.
Kort sagt, alla stora konstnärer.
Och kanske ni också, herr åklagare, är lite paranoid.
Ja, självklart. Jag inkluderar mig själv också.
Pandico, avbryt inte chefsåklagaren.
Jag ber om ursäkt, herr ordförande. Jag kunde inte lägga band på mig.
Och Melluso? Galenskapen gäller inte honom.
-Antingen tror ni på Melluso eller inte. -Precis.
Att han inte mindes specifika detaljer
om mötena med Tortora eller Turatellos privatliv...
Det ger bara mer tyngd åt hans ord.
Om han hade hittat på allt hade han väl förberett sig bättre?
Med alla detaljer som juryer älskar så mycket. Domare också.
Dessutom bekräftar sju avhoppare hans uttalanden.
Herr ordförande, ärade domstol.
Enzo Tortora är inte någon skum dödshandlare.
Det är nyheten jag vill presentera.
Det är viktigt. Han är bara en bieffekt av Camorran.
Jag erkänner denna förmildrande omständighet.
Men Enzo Tortora är - ta inte illa upp - en lögnare.
Att ljuga är naturligt för honom.
Enzo Tortora är pojken som under sommarlovet i Valmalenco
ljög om att ha sett madonnan, för att förlänga semestervistelsen!
Det visar på en fantasi...
...en skamlös beslutsamhet
som jag även ser i dagens Tortora!
Å andra sidan var det nödvändigt för honom att ljuga
för att bevara kändisstatusen han hade uppnått
säkerligen med stor ansträngning.
Och han var tvungen att kunna spela sin roll dagligen.
Han behövde kemiskt stöd för det!
Det är därför jag ser honom som en konsument, kanske en ivrig konsument.
Vilket är som att säga att han "snortade som en galning"!
Det är enligt ett skriftligt vittnesmål.
Men inte som knarklangare.
Var snäll och avrunda.
Min begäran är därför inte ett frikännande.
Att frikänna Tortora skulle innebära att inte tro på Pandico, Melluso, Barra.
Och därför frikänna alla de anklagade.
Herr ordförande, antingen frikänner ni alla eller ingen.
Lagen är densamma för alla. Ni har inget val.
-Bravo, åklagaren! -Bravo!
-Hej. -Hej.
-Hej, Tullio. -Hej.
...låg 70 % under det normala.
Kärnkraftverket i Tjernobyl har fyra reaktorer på 1 000 megawatt vardera...
-Stör den dig inte? -Nej.
Hur går det?
Vi är klara. Nu är det upp till oss.
Och?
Tortora är oskyldig.
Var han inte med i Camorran?
Barra hoppar av och nämner inte Tortoras namn.
Pandico hoppar av och nämner inte Tortoras namn.
Han gör det först när åklagarna har visat honom Tortoras namn
i en anteckningsbok som tillhörde Pucas sambo.
Och namnet var inte ens "Tortora", utan "Tortona".
Med ett telefonnummer. Inga bevis som styrker det. Inget.
Först efter att ha sett anteckningsboken
erkänner Pandico att Tortora är Camorramedlem.
Barra styrker honom, men först vid det 18:e förhöret.
Efter det är det en lavin av erkännanden och avhopp.
Rena påhitt. Som väntat bevisades inte en enda anklagelse i rättssalen.
Inte ett enda bevis höll.
Så varför var det så många, nästan alla domare i Neapels domstol...
Och då räknar jag även in mig själv.
Varför trodde vi på brottslingar som ljög skamlöst?
Utan minsta tvivel om deras ärlighet.
Domare är så vana vid tystnad och att vittnen tiger,
så när en massmördare i Camorran
utan att be om nåt i gengäld erkänner,
talar ut, nämner namn, berättar...
För en domare känns det som ett mirakel.
Ett erkännande inspelat och undertecknat av ett vittne som anklagar sig själv
och många andra också.
Vad fan ska man då med bevis till?
"Jag tror dig." Det är en troshandling. Det är en befrielse.
Så om Tortora är oskyldig ska han frikännas.
Ska ni säga det vid överläggningen?
12 SEPTEMBER 1986
-Harangerna är över. -Då är vi klara.
Om åklagaren, advokaterna eller någon tilltalad har något att säga
kan de göra det nu, innan vi samlas i rådskammaren.
-Jag. -Låt höra.
-Ska jag anteckna? -Ja, anteckna.
Utmana dem inte.
Tro mig, en domares självgodhet är gränslös.
Inga föreläsningar.
Herr chefsåklagare.
En sak har sårat mig under den senaste rättegången.
Det är den senaste förvandlingen jag har genomgått, tack vare er.
Jag är inte längre en cynisk döds- handlare, utan en vekling. En dåre.
Nån som blev lurad för att han hade ont om pengar.
Till att börja med vill jag säga till rätten
att om jag i ett svagt ögonblick hade börjat langa kilovis med droger
som det har påståtts
skulle jag inte se mig som en vekling, utan som en brottsling.
Därför är jag inte här för att be om ett mildare straff.
Om ni finner mig skyldig, döm mig till 30 år.
Dessutom, herr åklagare, märkte jag att ni har rotat igenom
skräpet från skvallertidningarna för 30 år sen.
Det är sant, i en intervju berättade jag att när vi var unga
år 1948 närmare bestämt, skojade jag och några vänner
och sa att vi hade sett en madonna i en grotta.
Ett djärvt spratt, det erkänner jag.
Men jag vet inte om ni nånsin har varit ung.
Det hoppas jag. Ni drog en slutsats från den här händelsen.
"Eftersom han låtsades se madonnan när han var ung"
"måste Tortora vara en lögnare för alltid."
"Därför kan han vara med i Camorran, en man med tusen ansikten."
Herr åklagare. Jag tycker att det är mindre allvarligt
att låtsas se madonnan vid 18 års ålder, som ett skämt, än att tro, som ni...
...på Giovanni Pandico, en schizofren mördare,
eller Melluso, en rånare och hallick,
eller Barra, en avskyvärd massmördare, och göra dessa män till hjältar.
I den här rättegången
har jag inte bara varit en tilltalad att döma.
Ibland, och jag säger det med en rysning,
har jag haft känslan av att vara en fiende att krossa.
För att den här veklingen har, från första dagen, hävdat sin oskuld
för att den här veklingen har stört er ritual
enligt vilken man antingen är en orubblig brottsling eller en avhoppare.
Men man kan vara orubbligt oskyldig också. Det har stått mig dyrt.
Ett straff på tio år för samröre med Camorran och knarklangning.
Förolämpa mig inte igen, jag ber er.
Jag ska avsluta med att säga: "Jag litar på systemet."
Jag skickar tillbaka frågan till er. Skulle ni lita på systemet?
Jag har sagt: "Jag är oskyldig." Jag har skrikit det i tre år!
Dokumenten skriker det!
Fakta som har framkommit under rättegången skriker det!
Jag är oskyldig! Jag hoppas, ur djupet av mitt hjärta
att ni också är det. Tack.
Det kunde han ha besparat oss.
Förhandlingen ajourneras.
Strålande.
Nästa?
Enzo Claudio Marcello Tortora.
Stå upp. Förhandlingen inleds.
15 SEPTEMBER 1986 FÖRKUNNANDE AV DOMEN
I det italienska folkets namn
har Neapels appellationsdomstol
med hänsyn till artikel 523 i straffprocesslagen
ändrat den dom som förkunnades av Neapels domstol den 17 september 1985
och överklagades av åklagarna och de tilltalade
vars alla namn jag inte nämner nu för att hålla det kort.
Följande personer frikänns: Salvatore Sanfilippo.
De frikände mig.
Giovanni Melluso, Vincenzo Andraous, Mario Codino,
Giovanni Falrino, Gerardo Mandato, Nadia Marzano, Santo Puccio,
Renato Vaiano, Renato Vallanzasca.
Följande tilltalade döms att betala rättegångskostnaderna:
Mario Roberto Asterino, Domenico Donnarumma,
Franco Matano, Tommaso Matrove, Giovanni Pandico.
Vid nionde stationen faller Jesus för tredje gången.
Följande frikänns för att de inte har begått brotten
i artikel 416 och 416-bis i brottsbalken
och för att det drogrelaterade brottet inte har inträffat:
Aniente Cossolino, Riccardo Pozzolino, Simone Pozzolino, Anna Mariniello,
Luigi Moccia och Enzo Claudio Tortora.
-Hurra! -Förhandlingen ajourneras.
-Ni är med i Camorran allihop! -Skit på er!
Domaren! En kommentar om domen.
Vi dömde de skyldiga och frikände de oskyldiga.
Den här historiska domen representerar rättvisan.
Jag litar på Guds allvetande trots människornas brister.
Många är glada, men sanningen är att Tortora är med i Camorran!
Gud ser er. Han tittar på oss i detta nu.
Vänta! Jag vill säga...
Staten måste försvara och hjälpa oss! Den får inte överge oss!
Spark i baken!
Kom hit, jag måste göra ett uttalande. Fan ta dig!
Italien har vaknat! Ja!
Gråt, ni oskyldiga barn Hellre sovande och okränkbar
I detta land en våldsam storm över skog och mark nu drar
Himlens varningsmoln tar form, vindens kraft är ofattbar
-Vad skrattar du åt? -Jag skrattar inte. Var det Pascoli?
Pandico. En annan Giovanni.
-Bravo. Det var väldigt vackert. -Tack.
Till dig.
Vad gör ni? Det är inte tillåtet.
Jag ser att du är en smart ung man. Hur gammal är du? 25? 26?
-24. -I din ålder satt jag redan fängelse.
När man tillbringar så mycket tid inlåst behöver man intressen och vänner.
Det är inte tillåtet.
Det skulle inte vara tillåtet om jag bad om nåt i gengäld.
Men jag ber inte om nåt.
Jag hedrar bara en poesiälskare.
Så där, ta inte illa upp.
Nej, inte alls. Så.
Vakten är korrupt! Han tvingade mig att lämna ifrån mig min klocka!
Jag vill prata med fängelsedirektören!
Vakten är korrupt! Kalla på fängelsedirektören!
MILANO 20 FEBRUARI 1987
Bravo!
-Bravo! -Bravo, Enzo!
Då så. Var slutade vi?
Jag skulle kunna säga många saker, men jag ska bara säga några få.
Det kommer ni nog att tillåta mig.
Många människor har gått igenom det här med mig.
De led med mig under dessa hemska år.
Många skänkte mig de kunde. De bad till exempel för mig.
Det kommer jag aldrig att glömma.
Jag vill tacka alla dessa underbara, goda människor.
Det måste ni tillåta mig. Nu var det sagt.
Och en sak till. Jag är här, det vet jag,
även för att tala för dem som inte har någon röst.
Och det finns många, för många.
Jag är här och jag kommer att finnas kvar här även för dem.
Så nu börjar vi.
Precis som vi gjorde en gång i tiden.
Här har vi honom!
Till tonerna av Aidas triumfmarsch!
Välkommen, välkommen! Välkommen, kommendören!
Han går med raska steg.
Några av er har kanske redan gissat vem det här är.
Det är vår Portobello!
Symbolen för vårt program.
Jaha, Portobello. Vill du komma ut?
Här har vi honom!
Äntligen har Portobello återtagit sin plats.
Nu vill vi verkligen sätta igång, och jag skulle vilja börja med en gäst.
En gäst jag bryr mig mycket om.
Tidigare var jag inte kapabel
att se den djupa smärtan i hennes ögon.
Jag skulle vilja att ni välkomnade henne med en stor applåd.
Mina damer och herrar: Aurora!
Hennes namn är ett vackert förebud,
men från och med ikväll är hon vår permanenta gäst,
och vi ska kalla henne "den gåtfulla gråtande flickan".
-Enzo, jag är mållös. -Bara ett ögonblick, sen firar vi.
-Enzo. -Låt honom vara.
Ni fick mig att gråta. Tack.
Ska du inte fråga hur det gick?
-Hur gick det? -Strålande. En stor succé.
Anna, det här är verkligen sista säsongen.
Jag kan inte göra det här programmet mer.
Vänta.
Jag kommer inte att ändra mig.
-Jag vet redan hur jag ska avsluta det. -Vad menar du?
Inget tragiskt. En förändring.
-Enzo, allt är klart. -Jag kommer.
-Pappa? -Kommer du?
Jag kommer.
Det var så det gick till.
Jag kan inte spela längre.
Här är vi.
Förlåt att jag avbryter bugningen, men jag hoppas att kameran är på oss.
Vi kom alldeles nyss.
Med barn som representerar alla delar av världen,
ett duggregn som lyckligtvis blir allt lättare,
en tillgiven publik som ikväll omger...
Nej, låt kamelen stå här istället...
En kram till milanesarna som har varit så snälla och tagit hit sina djur
stora som små.
Och här, i denna ovanliga atmosfär,
vid foten av landgången på arken...
Vi väntade på dig för att du skulle leda in kamelen i arken.
Ja, vi börjar med att leda in kamelen. Försiktigt.
Jag tror att jag har så många att tacka
att jag måste förlänga sändningen.
Men den enorma publik som har följt vårt program genom åren
förtjänar vårt tack.
Tack till min syster Anna och Angelo Citterio,
författarna till det här speciella fredagsprogrammet.
Tack till Gigliola Barbieri, till Kanal två,
och alla som fredag efter fredag har skapat denna historia.
En historia om personer, om människor.
ENZO TORTORA KOMMER ATT DÖ ELVA MÅNADER SENARE VID 59 ÅRS ÅLDER
Text: Åsa Tålig Iyuno