- הסדרה הזו בדיונית -
- כל דמיון לאנשים אמיתיים, חיים או מתים, -
- או אירועים או מקומות אמיתיים מקרי בהחלט. -
- [זמריר ברדיו] - [מכוניות צופרות]
[קריינית] ועכשיו, גלי לוי,
הצעירה שעודנה מוחזקת במאסר ברוסיה וסוגרת שם כבר חודשיים וחצי.
מוקדם יותר שוחחנו עם אורנה לוי
שתעדכן אותנו לגבי מה מתקדם, או יותר נכון, מה לא מתקדם,
במגעים המדיניים לשחרור בתה.
אורנה לוי, ערב טוב ושלום לך.
- [אורנה] ערב טוב לך, סיון. - [נוקשת בלשון] "ערב טוב לך, סיון".
- [חבטה] - [רוכב טוסטוס צועק]
ווהה, לאן את נוסעת?
- סליחה, סליחה, סליחה. - תסתכלי לאן את נוסעת!
[מוזיקה מותחת]
- הבת -
היי, אני מחפשת בחור בשם יקיר.
הוא עובד כאן?
- הנה, זה הוא, שם. - תודה.
[יקיר] זה אפי, מוזי, בועז...
- וזה, אני לא זוכר איך קראו לו. - דודי.
נכון, דודי.
אני יודעת שגלי שירתה במודיעין, אבל...
אני לא יודעת בדיוק במה. כאילו, אני יודעת שזה היה סודי.
אני מתארת לעצמי שאתה לא יכול לספר לי.
[מצחקק] אכפת לי? שילכו להזדיין שם כולם.
זו יחידה של מבצעים מיוחדים. סייבר, טכני ומבצעי.
והם, החבר'ה האלה, הם גם היו באותה יחידה?
כן ולא. אני וגלי היינו מה שנקרא "על יבש",
מאחורי הקלעים, במזגן.
חבר'ה כאלה, הם היו "על רטוב". בשטח.
הם מילואימניקים, ארבעתם.
אתה בקשר עדיין עם מישהו מהם?
אנחנו מכינים סרטון מיוחד לקמפיין, מקליטים חברים של גלי מכל מיני תחנות בחיים אומרים:
- "מחזירים את גלי הביתה". - זה אנשים מאוד גבוליים, החבר'ה האלה.
- מה זאת אומרת "גבוליים"? - לא טיפוסים שיקליטו לך סרטון מזל טוב.
אני לא יודע אם הדס סיפרה לך, אבל אני הייתי המפקד של גלי
בשנה שהיא הייתה שם.
- שלוש שנים שהיא הייתה שם. - לא.
שנתיים סדיר ועוד שנה קבע.
לא, בעטו אותה מהיחידה עוד בסדיר לדעתי.
מה, היא לא סיפרה לך?
אתה בטוח שאתה מדבר על גלי?
בהתחלה שלחו אותה לעבודות מפקדה ואז היא השתחררה.
- למה? מה היא עשתה? - [מלצר] סליחה שנייה.
שבי, אני אספר לך.
כל כמה חודשים יש מבצע שוטף ביחידה, עם כל הכוחות.
ושנים שעושים שם אותו הדבר.
ותביני, צבא, כן? כולם שם עובדים על אוטומט.
ואז גלי מגיעה, מסתכלת, אומרת לנו,
"היי, המטוסים, למה דווקא דרך שם?"
"למה דווקא בשעה הזו?"
אז אנחנו מסבירים לה, "כי ככה זה. שיקולים של דלק, של ראות".
היא אומרת, "אוקיי", מתקשרת למטאורולוגית של היחידה,
חוזרת, אומרת לנו,
"בשעה הזאת יש רוח גבית, אז חוסכים בדלק. אפשר מסלול אחר. בטוח יותר.
וגם נופל על הקריאה לתפילה, אז פחות עיניים".
[צוחק]
עשרים שנה עושים שם אותו דבר, גלי מגיעה, פתאום בום.
כמו קסם. הכול הולך חלק, הכול רץ.
אממה, המפקד שלנו לקח את התוכנית הזאת, שם עליה את השם שלו
ולקח את כל הקרדיט.
וגלי, זה... [מצחקק] עצבן אותה.
היא הלכה להלשין למפקד של היחידה ועפה על אי התאמה.
תשמעי, היא הייתה חשובה לי.
בפעם האחרונה שדיברנו, כששמעתי שהיא התחילה לעבוד אצל מעוז,
הזהרתי אותה שזה רעיון גרוע, שאין לה מה לחפש עם אנשים מהסוג הזה.
- מה? רגע, אצל מי היא התחילה לעבוד? - מעוז עטר.
הוא היה סא"ל אצלנו עד שגם אותו העיפו מהיחידה.
למה העיפו אותו?
הייתה שמועה שהוא השתמש במשאבים של היחידה
כדי להעביר סמים מחוץ לגבול. את מבינה?
זה האיש שהיא עבדה אצלו. אחרי זה הם גם נהיו זוג.
- לא. - כן.
מה יש לבנאדם בן 50 לחפש עם בת 20?
וגם את זה אמרתי לה, אבל היא... הגיבה לזה לא טוב.
עשתה ממני איזה קריפ, מטרידן.
והנה, תראי איפה היא עכשיו. זה לא במקרה, מה שקורה לה עכשיו.
אתה יכול לעזור לי לחפש את האנשים האלה?
מצאתי כבר טלפונים שלהם, התקשרתי 1,000 פעם, הלכתי לדירות שלהם,
דיברתי כבר עם המשפחות. אין, לא מוצאת אותם בשום מקום.
לא, איזה? איפה? אני, אין לי שום קשר לאנשים האלה.
אבל חייב להיות איזה טלפון או מישהו שגם מכיר את המעוז הזה.
לא, אין. אני אפילו לא יודע אם הוא השתחרר כבר, מעוז.
- מה השתחרר? מהצבא? - לא, לא מהצבא.
מהכלא.
אז כן, באמת, עוד פעם, גם תודה לאנשים שכבר תרמו בדף,
וגם להגיד שהאתר פתוח להמשך תרומות למי שרוצה לעזור,
ותודה, כמובן, גם לראש הממשלה
ולכל האנשים המאוד חרוצים במשרד החוץ.
זה לא מובן מאליו.
- אורנה, מחזקים אותך. - לגמרי. [נאנח]
- פרסומת אחת וחזרנו. - [חברת צוות] ו... אאוט!
- תודה רבה, רויטל. - תודה רבה.
- תודה רבה, עודד. - ברור.
אנחנו מקווים שגלי תחזור בהקדם.
- אמן. - תודה רבה.
- [אורנה] ביי, להתראות. - ביי-ביי, להתראות.
- [עודד] איזו אישה... - וואו.
- [אורנה] איך היה? - היה טוב.
אני מרגישה מטומטמת. על מה אני אומרת למשרד החוץ תודה?
אני מתחרפנת מזה. גלי שם והם לא זזים.
- מרגיש כמו כופר. - זה בדיוק מה שזה.
- יש משהו השבוע? יש התקדמות? - לא מאז השבוע שעבר.
משרד החוץ אמרו שהם אופטימיים ואז נעלמו.
וואלה?
מה?
לא, כדאי שיזדרזו. זה לא קמפיין שיכול להחזיק כל כך הרבה זמן.
- מה יהיה? תגידי לי. - מה שיהיה זה שאנחנו צריכות עוד כסף.
כסף זה כמו ווליום, כמה שיותר ממנו,
אף אחד לא ישן, גם לא משרד החוץ.
אוקיי.
- אוקיי, יש לך? - לא.
הוצאתי הכול על יחצ"נית מאוד יקרה.
- אני מזכירה לך גם... - [עובר אורח] שתחזור גלי, אמן.
בעדינות, שאת אמרת שתדברי עם המשפחה של בעלך.
מה? מה קורה שם?
עזבי.
טוב. רוצה טרמפ?
לא, אני פה עם הרכב.
מה זה, משהו חדש?
לא, שנים היה לי רישיון, פשוט לא נהגתי.
למה?
- לא היה לאן. - טוב.
- ביי. - ביי.
[רעם]
[מוזיקה מלנכולית]
- מעוז עטר -
[אורנה] אתה מבין אבל שהיא שיקרה לי?
אני עדיין לא מבינה איך היא קמה כל בוקר במשך יותר משנה,
עשתה לי את ההצגה הזאת של ללבוש מדים
והלכה לעבוד אצל הסוחר סמים הזה בשביל לעשות אלוהים יודע מה.
ילדה בת 20. בטח פחדה שתתאכזבי ממנה.
יכול להיות.
- כאן היא עובדת? - זה מה שאמרו לי.
מהלך חכם לנעול, שחס וחלילה מישהו לא יתפתה.
[אורנה מצחקקת]
את חושבת שבאמת היו שם סמים? שהבחור הזה שכנע אותה להעביר משהו?
די לקרוא לו "בחור", הוא בנאדם יותר מבוגר ממך.
סליחה, רויטל בבקשה?
- שם. - תודה.
[רויטל] רק תעלו לי את המשטח הזה ואתה יכול לצאת.
אל תשכחו להחתים אצל מאשה.
אנחנו לא מוכרים ללקוחות פרטיים.
- ניר, אחרי זה תיקח גם את אלה, טוב? - מה למשל אתם לא מוכרים לנו?
אנחנו לא מוכרים לכם כיסאות משרדיים, אנחנו לא מוכרים שולחנות משרדיים,
לא ארונות משרדיים. שאני אמשיך?
רויטל, נכון? סליחה, אני אורנה,
אני ניסיתי להתקשר, השארתי לך גם כמה הודעות.
מחפשת את מעוז. הוא חייב גם לך כסף?
לא, לא. אני סתם... פשוט... הבנתי שהוא השתחרר
ורציתי לשאול אותו כמה שאלות לגבי הבת שלי, אז...
נכון, משם את מוכרת לי, עם הבת ברוסיה.
מה לה ולמעוז?
מה? לא, לא. כלום. אין כלום.
פשוט... הם היו ביחד. באותה יחידה בצבא.
אבל כנראה... שאין כלום.
נשמע שאין כלום.
מה איתך? אתה האבא?
לא, אני זה שמאתר מספרי טלפון של גרושות.
[צוחקת]
טוב, תקשיבו, אני מה זה מצטערת, אבל אין לי מושג איפה הוא.
ובגדול, אני אגיד לכם את האמת, אני משתדלת להימנע ממנו.
ניר, נו, איך זה ילך פנימה אם זה הרגע יצא?
- תוציא את זה החוצה! - מוציא, מוציא.
יודעת מה אני חושב?
אני חושב שאת יודעת בדיוק איפה הוא.
שאלת את עצמך למה הוא השתחרר כל כך מהר?
- אני אמרתי לך, אני לא דיברתי איתו. - זה כי הוא מכר את השותפים שלו.
עכשיו הוא מסתתר ובצדק.
אז אולי אנחנו הראשונים שבאים אלייך לשאול לגביו,
אבל אני מבטיח לך שאנחנו לא האחרונים.
אז או שתיתני לנו לדבר איתו
או שאת מהמרת ומחכה לבאים שיבואו אחרינו,
אבל קחי בחשבון שאולי הם לא יהיו מנומסים כמונו.
אין לי מושג מי אתה ולמה אתה חושב שאתה יכול לאיים עליי,
אבל תעוף לי מהעיניים עכשיו לפני שאני קוראת לחברים שלי פה.
הממ?
[רויטל] טוב, יאללה, נגמרה ההופעה.
- זה נכון הקטע שהוא מכר את השותפים שלו? - אין לי מושג,
אבל אם היא יודעת איפה הוא, אנחנו גם נדע בקרוב.
מה זאת אומרת?
זאת אומרת שאם היא יודעת איפה הוא, היא תתקשר אליו לעדכן אותו,
ואם היא תתקשר אליו, אנחנו נדע איפה הוא.
איך?
ביקשתי מחבר מהיחידה לעקוב אחרי הטלפון שלה, בקטנה.
- [מצחקקת] וואו. - [טלפון מצלצל, מזמזם]
הלו?
[מתקשר, באנגלית] את רוצה לראות את הבת שלך בחיים?
- מי זה? - תסתמי את הפה ותעשי מה שאני אומר.
מאתיים אלף דולר. יש לך 24 שעות.
אוקיי, אוקיי, אוקיי, רגע, אני... [מגמגמת]
אין לי סכום כסף כזה, אבל אני אארגן אותו, בסדר?
תפסיקי! נקל עלייך.
מאה אלף דולרים אמריקניים,
או שנשלח אנשים לטפל בה בכלא.
לא, לא, בבקשה, אל תעשו את זה.
- [מגמגמת] אני אארגן את הכסף. - בסדר, בסדר.
זו ההצעה האחרונה שלנו. את שומעת?
- [רעש לבן] - תביא, תביא.
שני שקל ולא ניתן לך קבלה, אוקיי?
[בעברית] אנחנו סוגרים את זה בינינו, אף אחד לא צריך לדעת.
- [צחקוק מעומעם] - [באנגלית] רגע. רק שנייה.
[מדבר לא ברור]
את יודעת מה? את לקוחה טובה, אני אגיד לך מה אעשה למענך.
- תמורת 25,000 דולר ניתן לך... - [אדם צוחק בטלפון]
[צליל ניתוק]
[בעברית] זה קורה הרבה?
עכשיו, כשאני בטלוויזיה.
אז למה את עונה?
כי אולי זו תהיה היא.
שיט.
שיט. שיט. שיט.
בני, תראה איזה יופי, עשינו לו כובעים.
אה, הנה את. כבר דאגנו, נכון?
אם גיסתך באה לפה עוד פעם אחת, אני מתפטרת. טוב?
התיישבנו פה, בני אמר שהוא לא היה היום בחוץ בכלל.
נכון.
תראי, הפוליטיקאי יצא סוף סוף
- מהארון. - [אורנה] מממ.
כן, הרגשנו שזה הזמן הנכון.
כולם תמיד אומרים לו, "תיכנס לעירייה, תיכנס לעירייה".
איזו התרגשות בשבילכם.
אני זוכר שעוד כשהיה ילד,
- הוא היה מתיש את ההורים שלנו. - [תמרה] מממ.
- היה סוגר דילים לכולנו. - [אורנה מצחקקת]
אני מצטערת שככה יצא, אני... היה לי יום מטורף. לא חישבתי את הזמן.
אחר כך עלה על מטען בלבנון.
מת במקום. סיפור נורא.
אנחנו עושים אירוע עכשיו להזניק את המועמדות
ודיברנו על איזה נחמד זה יהיה אם תבואו.
כל כך הרבה זמן כבר לא היינו ביחד כולנו.
אנחנו מתגעגעים. וגם בני, נכון?
- בני, נכון? - נכון מאוד. [משתעל]
בנצ'וק, אתה יכול לעזור לי שנייה עם הברז למעלה?
- הממ? - [משתעל]
הסתבכתי. אני לא מבינה כלום.
תני לו גם לשתות מים, טוב?
לא, איזה, זה... זה הברז לא מבין אותך.
- [ממשיך להשתעל] - [מנשקת]
תמרה, האמת ש...
רציתי להגיד לך, בקשר לאירוע,
בני, פשוט עלה לו החום אתמול בערב,
ובגלל זה הוא גם לא יצא היום מהבית.
בסדר גמור, אז תבואי לבד.
תבואי לבד. ליוסי זה חשוב. לי זה חשוב. לכולנו.
שווה להתאמץ, במיוחד עכשיו.
- כוחנו באחדותנו, לא ככה? - כן.
האמת ש...
[נוקשת בלשון] אני התקשרתי כי קיוויתי שתוכלי לעזור לי במשהו.
בטח, ברור. מה?
יש את שכר הטרחה עכשיו של העורך דין ברוסיה
ועלויות הקמפיין ואורית קדמון.
- אורנה... - אני מה זה מצטערת שזה יוצא ככה.
בואי נמתין עם זה עד אחרי האירוע, בסדר?
באמת שהכול בכזה בלגן כרגע אצלנו.
תבואי לאירוע, יהיה נחמד.
אנחנו מכינים דברים במיוחד לגלי, את תראי.
ואחרי זה, אנחנו נשב, מסודר,
- אחרי שהכול ייגמר ונדבר על הכול, בסדר? - טוב.
טוב. אני זזתי.
אוי, כמעט שכחתי.
תראי מה מצאתי.
את יכולה להביא את זה לראיונות שלך, שישימו ברקע.
עוד לא ראינו את גלי ילדה קטנה עם דוד שלה בטלוויזיה.
איזו תמונה, מה?
- ביי, רצתי. - ביי.
[טלפון מזמזם]
[דורי] היי, שומעת? חדשות טובות וחדשות רעות.
הטובות: היא התקשרה אליו, הגרושה, ויש לי איכון.
זה נופל על שטח של ארבעה קילומטרים, אבל יש שם רק מבנה אחד.
- [אורנה] זה הטובות? - [דורי] כן. הרעות...
הסתכלתי בתיק שלו.
רוני, הוא לא הסתבך כי הוא סחר בסמים.
הוא הסתבך כי הוא סחר בנשק.
אז בואי פשוט נדבר לפני שאנחנו הולכים לשם.
אני לא בטוח ב-100 אחוז שזה רעיון טוב.
[אורנה] אם האנשים האלו סיבכו את גלי והיא שם בגללם, אני צריכה למצוא אותם.
איזו עוד ברירה יש לי?
[דורי] תקשיבי, עם אנשים כאלה צריך להיזהר.
תבטיחי לי שאת לא נוסעת בלעדיי.
אורנה?
[כלב נובח]
[משתנקת, ממלמלת]
- צ'ייס, ארצה! - [נביחות נפסקות]
היי.
אתה מעוז?
- אנחנו לא מכירים, אני... - אני מכיר אותך מהטלוויזיה.
כן, אני אורנה. הבת שלי זו גלי לוי.
אני חושבת שהייתם ביחד בצבא, לא?
יש לך פה איזו טעות בזיהוי. אני לא מי שאת חושבת שאני.
אוקיי.
אבל אתה גר פה?
אני לא גר פה.
זו עבודה.
אבטחה לחקלאים.
סליחה.
מישהו בא לגנוב להם חיות, אני מטפל.
באים חזירים לאכול להם מהיבול, אני מטפל.
- כל מי שבא, אני מטפל. - [זבובים מזמזמים]
זה חזירי בר. עושים דילול.
את גם לא אמורה להיות פה. זה שטח פרטי.
אתה יכול אבל להיזכר אם אתה מכיר את הבת שלי?
- אני יכולה גם להראות לך תמונה. - לא מכיר. לא צריך תמונה.
לא, אבל מה נעשה? כי אני יודעת שכן.
- אתה גם מכיר את אפי ובועז ודודי... - תקשיבי לי.
- ואני יודעת שהיא עבדה בשבילך. - תקשיבי לי, תקשיבי לי, אני לא מכיר אותך.
לא מכיר את הבת שלך. לא יודע מי זה כל האנשים האלה שאת מדברת עליהם.
עוד מעט ירד פה גשם. מציע לך להיכנס לאוטו ולנסוע מפה.
שלא תמצאי את עצמך בטעות באיזה ואדי.
[עורב קורא במרחק]
[צ'ייס נובח]
היי, סליחה, אני פשוט נעלתי את המפתחות ברכב שלי.
יש מצב להיכנס רק להתקשר למנעולן?
ווהה. רגע, רגע. טוב, אני הולכת.
אני הולכת. אני הולכת.
לא!
[נביחות נמשכות]
- [מעוז] צ'ייס! צ'ייס! - [נביחות נפסקות]
[קרוואן צופר]
[טלפון מזמזם]
הלו?
[מתקשר 1] אורנה לוי?
מי זה?
[באנגלית] אני האיש שיכול להחזיר את הבת שלך לחיים שלך,
האדם שיכול להעניק לך
- את השלווה שאת מבקשת. - [מתקשר 2 צוחק]
[בעברית] טוב, אבל אני שומעת אנשים מדברים עברית ברקע.
[מתקשר 1] לא יודע על מה את מדברת.
- [מתקשר 2] נתק לה. - [צליל ניתוק]
[נאנחת]
- מאתחל... -
- מדברים בשם חסרי הקול -
- "יורי גלסקוב" של פנטום לימב -
[שיר מתנגן בלפטופ]
[שיר מסתיים]
[מוזיקה מעוררת מחשבה]
[צ'ייס נובח]
את מטרידה אותי, אני לא הבנאדם שאת מחפשת.
אני לא הולכת לשום מקום עד שאתה תגיד לי מה עשיתם.
אתה ואפי ודודי ובועז...
- מי שלח אותך? - אף אחד.
מאיפה את מכירה את השמות של האנשים האלה?
מצאתי את הדרכונים שלהם אצלה.
[משתנקת]
[משתעלת]
אתה תגיד לי מה אתם עשיתם לילדה שלי.
[מצחקק]
למה זה מצחיק?
כי את כל הזמן עם "הילדה שלי" הזה. גם בראיונות.
"הילדה שלי פה, הילדה שלי שם".
אפשר לחשוב שהיא בת שמונה.
- עשינו יחד. - לא מתבייש? ילדה בת 20.
אז היה קצת הפרש גילים, אז מה? למה? לבגוד בבעלך כשהוא חולה עם גבר אחר זה יותר טוב?
מה? גלי סיפרה לי. מה חשבת? שהיא לא קולטת?
ילדים קולטים הכול.
[נאנקת] אתה תגיד לי איפה חברים שלך מתחבאים.
תקשיבי, יש לך פה איזו טעות בסיסית.
את בטח אומרת לעצמך, "חבורה של גברים חארות עם בעיות,
לקחו את הילדה הקטנה שלך וניצלו אותה ועכשיו היא נרקבת בכלא
והם עושים עליה קופה". משהו כזה?
היא לא הקורבן של האנשים האלה. זה אני יכול להבטיח לך.
למה?
כי הם עבדו בשבילה.
אבל אמרו לי שהיא עבדה בשבילך.
עבדה. בלשון עבר.
אחרי שעצרו אותי, היא לא חיכתה אפילו שבוע.
מצאה לעצמה את המקבילה הרוסית שלי, התחילה לעבוד בשבילו.
- מי זה? איך קוראים לו? - לא יודע, זה גם לא מעניין אותי.
הילדה שלך גנבה ממני עסקה שעבדתי עליה במשך שנה,
עם צוות שאני אימנתי. לקחה את הכול, העבירה את זה לרוסי הזה כאילו זה שלה.
חתכה ממני בשיחה של שלוש דקות בטלפון הציבורי בזמן שאני בכלא.
"הילדה שלך".
אבל האנשים האלה,
אם הם לא עשו לה כלום, אז למה הם מתחבאים?
הם ממש לא מתחבאים.
לפני שלושה חודשים קיבלתי איזה טלפון מוזר באמצע הלילה, שיחה מהודו.
אפי, אחד האנשים ששאלת עליו. נשמע על הפנים.
ביקש שאני אשלח לו כסף לאיזו כתובת של איזו אישה הודית.
רצה להוציא דרכון חדש.
למה הוא היה צריך דרכון חדש? לא שאלת?
לא.
לא שואלים שאלות כאלה אצלנו.
אבל אני יכול להבטיח לך שעסקה שהולכת טוב
לא מולידה שיחות כאלה.
מה שחשוב זה שהוא לא משך את הכסף עד עכשיו, שזה אולי הסימן הכי טוב.
סימן שמה?
סימן שזה לא שאת לא מוצאת אותם כי הם מתחבאים.
את לא מוצאת אותם כי אין יותר את מי למצוא.
טוב, תקשיבי, אני יודע שאת אימא שלה,
וזו גם לא אשמתך.
אבל כל מה שקורה לגלי עכשיו,
לפחות תדעי שהיא הרוויחה את זה ביושר.
[לוחשת, באנגלית] קסם.
[לוחשת, בעברית] לא.
- [לוחשת] כן. - [לוחשת] איך כזה מהר?
בואי, תראי.
[מצחקקת]
הוא אמר שהוא לא עייף, אז הצעתי לו שיקרא ספר
והכנתי לו תה,
ואז חזרתי אחרי כמה דקות והוא נרדם כמו תינוק.
- לא ייאמן. [מצחקקת] - [גלי מצחקקת]
[אורנה] אני אלך להביא גלידה.
- נוקסולייט 7.5 -
[גלי] אז אימא, אני פותחת לנו את המשחק, כן?
תגידי, מה אומרת? איך בא לך לשחק הפעם?
עם או בלי הרחבה?
תכלס, לא יודעת אם יש לי כוח עכשיו ללמוד דברים חדשים.
בזמן האחרון אבא זורק דברים לפח כשהם מעצבנים אותו.
הוא עושה את זה כבדיחה, אבל אז הוא באמת מתעצבן כשהוא לא מוצא אותם,
אז למדתי לפקוח עין.
מה זה?
- זה הנוקסולייט. - כן, אני יודעת, מה זה עושה בפח, ריק?
את יודעת מה זה עושה שם.
איך את נותנת לו את זה?
אני שמה לו את זה בתוך התה.
- את לא נורמלית. - אימא, נו, אין לי כוח שתתעצבני עליי.
הוא אמר שהוא לא רוצה. הוא בפירוש אמר שהוא לא רוצה.
אוקיי, בסדר שהוא לא רוצה, אבל הוא לא הבנאדם היחיד שחי בתוך הבית הזה.
יש פה עוד אנשים, יש פה אותך. מגיע לך לחיות טיפה.
אני, זה לא באחריותך. מה אני, זה לא באחריותך, את מבינה את זה?
- את סתם מוציאה עליי תסכולים שלא קשורים. - ממש לא. ממש ממש לא.
אימא, מלא אנשים שמים תרופות באוכל.
- כל ההורים עושים את זה. - עושים את זה לילדים, בדיוק. לא למבוגרים.
זה לא כזה ביג דיל. באמת זה לא. את סתם עושה מזה עניין.
את לא תתייחסי אליו כמו תינוק, את מבינה אותי?
את לא תתייחסי אליו כמו תינוק.
מחביאה לאבא שלך תרופות?
מי עושה דבר כזה?
אני מסתבר.
מסתבר.
אורנה, מה קרה? הכול בסדר?
מה קרה?
[בוכה]
[מושכת באף]
[מתנשמת ברעד]
[שניהם מתנשמים בכבדות]
[מתנשמת ברעד]
[נאנח]
תיכנסי, נשב.
בואי.
בואי פנימה.
בראש של המשפחה של בני אני תמיד אהיה זו שגנבה אותו מהם.
כאילו... נכנסתי להיריון בשביל ללכוד אותו ברשת.
תודה.
וככה הם פשוט מפרשים כל דבר שאני עושה.
כן, ברור, היה לי ממש דחוף להסתנן למשפחת האצולה של יבואני הבלמים.
[מצחקק]
תגידי, אפשר לדעת איך היה עם מעוז?
- אז מה את חושבת עכשיו? - לא יודעת.
כנראה הייתי צריכה לסמוך עליך. מה שאמרת מהתחלה.
לעזוב את זה בשקט,
להתרכז באורית ולהשיג כסף לקמפיין, לא יודעת.
באמת קיוויתי שיהיו לי תשובות היום.
אבל כמה שאני חופרת בזה, זה רק נהיה יותר ויותר מטושטש.
- ורק דבר אחד נהיה ברור. - מה?
שמי שבאמת צריך להיות פה כדי להחזיר את גלי, זה בכלל לא אני.
זאת גלי.
[מצחקק]
טוב, אבל מאיפה את חושבת שהיא למדה את כל זה?
- מבני, אנחנו יודעים שלא. - [נוקשת בלשון] לא, ממש לא.
אז מי נשאר?
מקסימום, הסתכלה עליי ולמדה לעשות ההפך.
תקשיבי.
עכשיו את אומרת את כל זה,
אבל אני די בטוח שיבוא יום ותסתכלי אחורנית
על כל התקופה הזאת, על עצמך, על התפקוד שלך.
ותיזכרי כמה שאת היית קשה עם עצמך.
ואז שם, אולי... תתחילי לראות את עצמך כמו שאני רואה אותך.
שאת פשוט...
- מטומטמת כזאת! כזאת מטומטמת... - [צוחקת]
כאילו בקטע...
[צוחק]
בקטע קליני, כאילו.
משהו שאיכשהו עבר לכולנו מתחת לרדאר.
- עוד פעם אחת תקרא לי מטומטמת... - [מצחקק]
[צוחקת]
[שיר קצבי ברמקולים]
[צלילי צילום]
[לא נשמע דיבור]
[מחיאות כפיים]
טוב, תודה לכולכם שבאתם. תודה לנורית
ולמתנ"ס על האירוח החם.
חלקכם בוודאי יודעים שזאת תקופה מאתגרת,
לי ולמשפחה שלי,
בגלל שיש אורחת אחת היום,
חשובה ואהובה שלא יכלה להגיע.
אני מדבר כמובן על גלי שלנו.
אז את השיר הבא אנחנו רוצים להקדיש לגלי,
ולאורנה, האימא המקסימה שלה,
שבתוך כל העצב כיבדה אותנו בנוכחותה והגיעה לאירוע הקטן שלנו היום.
אולי, איכשהו, יקרה נס וגם גלי תשמע אותנו במרחקים.
אלדר, בבקשה.
[נגינה בקלידים]
[אלדר] ♪ יש מקום רחוק ♪
- ♪ ושם מישהו תמיד איתך ♪ - [צלילי צילום]
♪ תמיד שלך ♪
♪ נותן לך יד כשאת לבד... ♪
אורנוש, מה שלומך?
- את לא הכרת את דניאלה, נכון? - לא.
- חברת מועצה שלנו. - נעים מאוד.
- אתן לא מכירות, נכון? - לא.
- כן, מהטלוויזיה. - מממ.
- אני משתתפת בצערך. - תודה.
אוי, הנה הצלם. אולי נצטלם רגע? שיהיה לך למזכרת.
[צליל צילום]
תודה.
טוב, אנחנו נחזור.
בסדר?
תמרה?
- אפשר רגע? - בטח.
אה... אני יודעת שזה לא הזמן הכי מתאים, מן הסתם, אבל...
אני פשוט ממש צריכה... אני ממש צריכה לדעת
אם את חושבת שאתם תוכלו לסייע לנו בכסף.
אני באמת חייבת לדעת מזה.
אורנה, באמת. בעלי מכריז על הריצה שלו לעירייה היום.
ומה הבת שלי עושה היום?
[נאנחת]
תמרה, אני פשוט... אני מבקשת עזרה.
לא נאומים ולא שירים, אני צריכה כסף.
בסדר, ואנחנו ניתן מה שהגיוני לתת ואנחנו נדון בזה ברגוע,
בלי לחץ ובזמן שיותר מתאים.
- באמת, אורנה. - צודקת. סליחה.
ואפשר גם קצת הכרת תודה.
- על מה בדיוק? - סליחה?
על מה הכרת תודה? אני שואלת.
אמרת "הכרת תודה", אז אני שואלת על מה.
על זה שלקח לכם חודשיים להחזיר לי טלפון אחרי שגלי נעצרה?
סליחה, אבל עם כל הכבוד, גם אנחנו עברנו פה תקופה.
אז על מה הכרת תודה?
באמת. על זה שהביך אתכם
שמישהו יחשוב שאתם קשורים למעצר על סמים?
על זה הכרת תודה? על זה שכשבני חלה, נעלמתם כולכם?
- שהשארתם אותי לבד? - טוב, אין לי מה להגיד.
מזל שבני לא פה לראות איך את מתנהגת.
- אולי באמת כדאי שתנעלי אותו בבית. - "תנעלי אותו בבית"?
תגידי, ככה את מתנהגת לגבר שכל החיים טיפל בך?
ככה? כאילו הוא איזה כלב שאפשר להשאיר בפנסיון עם מטפלת בזמן שאת יוצאת לחגוג?
אני משאירה? מתי בפעם האחרונה יוסי בא לבקר את בני?
די, אני מצטערת, אבל אני לא אתן לך להרוס.
ועוד אחרי כל מה שעשינו הערב בשביל גלי.
את יודעת, אני לא חושבת שבאמת אכפת לך מגלי.
ששש... אורנה, אני מבקשת ממך...
אני חושבת שמאוד חשוב לך להראות שאכפת לך מגלי
- ומאוד חשוב לך להשוויץ בי הערב... - תנמיכי את הקול...
אבל לא אכפת לך ממנה או ממני, אפילו לא קצת.
וגם מה זה "גלי שלנו"? מתי ראית אותה בפעם האחרונה?
- די, אורנה. - לא, באמת. כי לפי מה שזכור לי,
זה היה בפסח אצלנו, לפני שהיא התגייסה,
- ואת לא הפסקת לקרוא לה "גליה" כל הערב. - איזה שטויות...
היא שם כבר שלושה חודשים. את מבינה את זה? וכלום.
כלום, אפילו לא מילה.
אבל עכשיו אני בטלוויזיה, נכון? אז פתאום זה "גלי שלנו".
בואי, אני אשאל אותך שאלה אחת.
את רוצה תמונה שלי ושל יוסי ביחד בעיתון? כן או לא?
- מה? - תמונה שלי ושל יוסי
ביחד בעיתון, רוצה?
רוצה שאני אספר על הדוד של גלי
שהוא כמו אבא שני שלה, שרץ עכשיו לעירייה?
רוצה שאני אשלח כתבים אליכם ותוכלו לספר
כמה אתם עצובים, כמה קשה לכם,
שזה כאילו אתם איבדתם בת?
לא שווה לך שיק קטן?
עזבי, אל תעני. רק תעשי "כן" עם הראש.
יופי.
תודה, היה ערב מקסים.
ביי.
[מתייפחת]
[מוזיקת פופ קצבית ברדיו]
[מצחקקת]
[שואפת בחדות]
[נאנחת]
- [טלפון מצלצל] - [מוזיקה נפסקת]
[טלפון מצפצף]
הלו?
[מתקשר, באנגלית] גברת לוי? אורנה לוי?
[בעברית] מה? שוב התחלנו?
[באנגלית] אנחנו צריכים לדבר על הבת שלך.
[בעברית] כן, שוק. טוב, אני מנתקת.
[באנגלית] אני יכול לעזור לך.
[בעברית] לא, אתה יודע מה? הפעם אני אעזור לך.
תגיד, זה מה שיש לך לעשות בחיים?
להטריד אימא של ילדה שעצורה בכלא?
מה אתה, בכיתה ד'? יוצא לך לפעמים לחשוב על זה
לפני שאתה נרדם על המיטה העלובה שלך בסוף היום?
באמת, יוצא לך לחשוב? לשאול את עצמך למה אתה כזה?
מה, ככה אתה מדמיין את החיים שלך, מלאים באור ובאהבה ו...
[מתקשר מדבר ברוסית]
[גלי, באנגלית] מה אתה רוצה שאעשה?
מה? לא, אני לא מבינה.
[מתקשר] דברי עם אימא שלך.
[גלי, בעברית] אימא? אימא, זאת את?
- גלי? - אימא?
[גבר, באנגלית] גברת לוי, הממשלה שלך משקרת לך.
אני יכול לעזור. אני צריך שתכתבי כתובת.
תרגום: אסף ראביד