TAI IŠGALVOTAS KŪRINYS.
BET KOKIE SUTAPIMAI SU TIKRAIS ŽMONĖMIS, GYVAIS AR MIRUSIAIS,
TIKRAIS ĮVYKIAIS AR VIETOMIS YRA VISIŠKAI ATSITIKTINIAI.
Pakalbėkime apie Gali Levi,
merginą, jau du su puse mėnesio kalinamą Rusijoje.
Prieš tai kalbėjomės su Orna Levi,
ji mums papasakojo apie pažangą, pasiektą diplomatinėmis pastangomis,
stengiantis išlaisvinti dukrą, tiksliau, pažangos stygių.
Orna Levi, labas vakaras.
- Labas vakaras, Sivan. - „Labas vakaras, Sivan...“
GALI NE VIENA
Atsargiau!
- Atsiprašau... - Žiūrėk, kur važiuoji!
Sveiki, ieškau vyruko, vardu Jakiras.
Jis čia dirba?
- Jis ten. - Ačiū.
Čia Efis, Mozis, Boazas...
- Pamiršau šito vyruko vardą... - Dudis.
Taip, Dudis.
Žinau, kad Gali dirbo žvalgyboje, bet...
Tiksliai nežinau, kur... Žinau, kad tai slapta informacija...
Turbūt negalite man pasakyti...
Lyg man rūpėtų. Jie visi gali užsikrušti.
Tai spec. operacijų būrys. Kibernetinės, techninės ir operacinės užduotys.
O tie vyrukai – jie iš to paties būrio?
Taip ir ne. Mudu su Gali dirbome „sausumoje“,
užkulisiuose, su oro kondicionieriumi.
Tie vyrukai dirbo „vandenyje“, mūšio lauke.
Visi keturi buvo rezervo kariai.
Ar palaikote su kuriuo nors iš jų ryšį?
Mes ruošiame vaizdo įrašą kampanijai, kuriame Gali draugai sakys:
- „Parvežkite Gali namo.“ - Tie tipai labai įtartini.
- Kaip suprasti „įtartini“? - Jie netinka jautriems įrašams.
Nežinau, ar Hadas jums sakė, bet buvau Gali vadas
tuos metus, kai ji ten tarnavo.
- Trejus metus. - Ne.
Dveji metai aktyvioje tarnyboje ir vieneri pagal sutartį.
Ne, manau, ją išmetė dar aktyvios tarnybos metu.
Ji jums nepasakė?
Tikrai kalbate apie Gali?
Pirma jai skyrė elementariausius darbus, paskui ji išėjo.
- Kodėl? Ką ji padarė? - Atsiprašau...
Prisėskit, papasakosiu.
Kas kelis mėnesius būrys vykdo jungtinę operaciją.
Ta pati rutina kartojasi metų metus.
Tai kariuomenė, ar ne? Visi veikia autopilotu.
Paskui pasirodo Gali, apsidairo ir sako:
„Oro parama, kodėl tas maršrutas?“
„Kodėl tą valandą?“
Taigi, aiškiname: „įprasta praktika, degalų taupymas, matomumas“.
Ji sako „gerai“, paskambina būrio meteorologui,
grįžta ir sako:
„Tą valandą pūs palankus vėjas, sutaupysim degalų, galim rinktis saugesnį kelią.“
„Kaip tik maldų metu, todėl bus mažiau stebinčių akių.“
Dvidešimt metų darome tą patį, tada pasirodo Gali ir bum!
Stebuklas, viskas dera, viskas veikia.
Tačiau mūsų vadas parašė po šiuo planu savo vardą
ir prisiėmė visus nuopelnus.
O Gali... Ją tai suerzino.
Ji nuėjo, viską pasakė būrio vadui ir buvo išmesta už nepaklusnumą.
Klausykit, man ji buvo svarbi.
Paskutinį kartą kalbėjomės po to, kai išgirdau, kad ji įsidarbino pas Maozą.
Perspėjau ją, kad dirbti su tokiais kaip jis yra prasta mintis.
- Kam ji pradėjo dirbti? - Maozui Atarui,
pulkininkui leitenantui, kuris taip pat buvo išmestas iš būrio.
Kodėl jį išmetė?
Sklandė gandai, kad jis panaudojo būrio išteklius
pergabenti narkotikus per sieną. Suprantat?
Ji dirbo tokiam vyrukui. Vėliau jie tapo pora.
- Ne. - Taip.
Ką penkiasdešimtmetis veikia su dvidešimtmete?
Aš ir jai tą sakiau, bet ji... nenorėjo klausytis.
Viską išvertė taip, lyg būčiau keistuolis, lyg prie jos kibčiau.
Ir pažiūrėkite, kas jai nutiko. Tai ne sutapimas.
Galite man padėti surasti tuos žmones?
Radau jų numerius, nuolat jiems skambinu, nuvažiavau į jų namus,
pasikalbėjau su jų šeimomis, bet jų niekur nerandu.
Kas, kur... Nežinočiau, nuo ko pradėti.
Turi būti kas nors, kas pažįsta tą Maozą.
Ne, nėra. Aš net nežinau, ar jis jau paleistas.
- Iš kur, iš kariuomenės? - Ne, ne iš kariuomenės.
Iš kalėjimo.
„JERUZALĖS STUDIJA“
Vėlgi, norėčiau padėkoti tiems, kurie paaukojo mūsų interneto svetainėje,
ir pasakyti, kad visi, norintys padėti, gali toliau aukoti,
ir, be abejo, noriu padėkoti Ministrui Pirmininkui
ir visiems darbštiems Užsienio reikalų ministerijos darbuotojams,
kurių pagalbą labai vertiname.
- Orna, mes jus palaikome. - Visiškai.
- Grįšime po reklamos. - Ir... Baigėme!
- Ačiū, Revital. - Ačiū jums.
- Ačiū, Odedai. - Nėra už ką.
Tikimės, Gali greitai grįš namo.
- Amen. - Ačiū.
- Viso, iki pasimatymo. - Viso, iki.
Tai bent moteris...
- Na, kaip? - Gerai.
Jaučiuosi tokia kvaiša. Kam dėkoti Užsienio reikalų ministerijai?
Mane tai žudo, Gali ten, o jie nieko nedaro.
- Atrodo, lyg prašytų išpirkos. - Būtent taip ir yra.
- Ar yra naujienų? - Nuo praėjusios savaitės – ne.
Užsienio reikalų ministerija pasakė, kad turi vilčių, ir pradingo.
Tikrai?
Kas?
Verčiau jau jie paskubėtų, kampanija negali tęstis amžinai.
- Tai ką dabar darysime? - Mums reikia daugiau pinigų, štai ką.
Pinigai – tarsi garsas. Jei jis pakankamai aukštas,
niekas negali miegoti, net ir Užsienio reikalų ministerija.
Gerai.
- Gerai. Turi jų? - Ne.
Viską išleidau labai brangiems viešiesiems ryšiams.
- Norėčiau tau... - Lai Gali grįžta, amen.
...švelniai priminti, kad žadėjai pasikalbėti su vyro šeima.
Kaip su jais sekasi?
Pamiršk.
Tave pavežti?
Ne, atvažiavau su mašina.
Kažkas naujo?
Ne, daug metų turėjau vairuotojo pažymėjimą, bet nevairavau.
Kodėl?
- Neturėjau kur važiuoti. - Gerai.
- Viso. - Viso.
MAOZAS ATARAS
Bet supranti, kad ji man melavo?
Vis dar nesuprantu, kaip ilgiau nei metus ji keldavosi,
apsirengdavo karinę uniformą vien dėl akių
ir eidavo dirbti narkotikų prekeiviui, velniai žino, ką ji ten veikė.
Ji tebuvo dvidešimties metų vaikas, turbūt bijojo, kad nusivilsi.
Gal.
- Ji dirba čia? - Taip man sakė.
Gudruolė, kad užrakinai, nenorime nieko gundyti.
Tikrai manai, kad tas bičas privertė ją ką nors pervežti?
Nustok vadinti jį „biču“, jis suaugęs vyras, vyresnis už tave.
Atsiprašau, kur galėčiau rasti Revital?
- Štai ten. - Ačiū.
Prieš išeidamas nuvežk padėklą...
Žiūrėk, kad Maša pasirašytų.
Privatiems klientams neparduodame.
- Nirai, po to paimk ir šituos! - Ko būtent mums neparduodate?
Neparduodame jums... biuro kėdžių, biuro stalų,
biuro spintelių... Man tęsti?
Revital, tiesa? Atsiprašau, aš Orna.
Bandžiau jums prisiskambinti, palikau kelias žinutes.
Ieškote Maozo. Jis ir jums skolingas?
Ne, tik išgirdau, kad jį paleido,
todėl norėjau užduoti kelis klausimus apie savo dukrą, taigi...
Taip ir žinojau, kad kažkur jus mačiau, dukra Rusijoje.
Ką ji turi bendro su Maozu?
Ką? Ne, nieko bendro.
Jie tik... kariuomenėje tarnavo tame pačiame būryje.
Bet tikriausiai nieko.
Panašu, kad nieko.
O jūs? Jūs – tėvas?
Ne, aš tas bičas, kuris suseka buvusių žmonų numerius.
Klausykit, atsiprašau, bet neįsivaizduoju, kur jis,
jei atvirai, bandau jo vengti.
Nirai, kodėl dedi į vidų, jei ką tik išėmei?
- Išimk! - Gerai...
Žinot, ką manau?
Manau, kad tiksliai žinote, kur jis.
Ar kada susimąstėte, kodėl jis taip greitai išėjo?
- Sakiau jums, kad su juo nekalbėjau. - Nes jis išdavė savo partnerius.
Dabar jis slapstosi, ir ne šiaip sau.
Gal mes pirmieji, atėję pas jus paklausti apie jį,
bet užtikrinu, kad tikrai ne paskutiniai.
Taigi, arba leiskite mums su juo pasikalbėti,
arba surizikuokite su tais, kurie ateis po mūsų,
bet nepamirškite, kad jie gali būti ne tokie mandagūs.
Neįsivaizduoju, kas jūs ir kodėl manote, kad galite man grasinti,
bet dinkite man iš akių, kol nepasikviečiau draugų.
Gerai, spektaklis baigtas.
- Jis tikrai išdavė savo partnerius? - Neįsivaizduoju,
bet jei ji žino, kur jis, mes taip pat netrukus sužinosime.
Kodėl?
Nes jei ji žino, kur jis, paskambins jam ir perspės,
o kai paskambins, mes žinosime, kur jis.
Kaip?
Paprašiau bičiulio iš būrio pasekti jos numerį, nieko ypatingo.
Klausau?
Nori pamatyti dukrą gyvą?
- Kas čia? - Užsičiaupk ir daryk, ką sakau.
200 000 dolerių, turi 24 valandas.
Gerai, palaukit, aš...
Aš neturiu tiek pinigų, bet surasiu, gerai?
Baik! Padarysime, kad tau būtų paprasčiau.
100 000 Amerikos dolerių,
arba nusiųsime žmones, kad pasirūpintų ja kalėjime.
Ne, prašau, nereikia,
- Aš rasiu pinigų. - Gerai.
Tai mūsų paskutinis pasiūlymas. Girdi?
Du šekeliai, kvito neduosime, aišku?
Po stalu, niekas nesužinos.
Palauk. Minutėlę.
Žinai, ką? Esi gera klientė, pasakysiu, ką dėl tavęs padarysiu:
už 25 000 dolerių mes tau...
Dažnai taip nutinka?
Dabar, kai mane rodo per televiziją.
Tai kodėl atsiliepi?
Nes gal skambins ji.
BALSUOKITE UŽ JOSĮ LEVĮ MERO POSTE!
Šūdas.
Beni, žiūrėk, kaip gražu, pagaminome jam kepurių.
Štai kur tu. Mes jau pradėjome nerimauti, ar ne?
Jei tavo brolienė dar kartą čia ateis, išeinu iš darbo.
Mes sėdėjome čia. Benis sakė, kad visą dieną nebuvo išėjęs į lauką.
Taip...
Klausyk... politikas galiausiai išlindo į dienos šviesą.
Taip, mums pasirodė, kad jau laikas.
Visi sako: „Eik pagaliau į politiką.“
Labai džiaugiuosi dėl jūsų.
Pamenu jį vaikystėje, jis varė mūsų tėvus iš proto.
Visad tardavosi dėl mūsų visų.
Atsiprašau, kad vėluoju, diena buvo beprotiška.
Po to Libane jo automobilis užvažiavo ant sprogmens.
Žuvo vietoje. Siaubinga istorija.
Mes organizuojame rinkimų kampanijos pradžios renginį,
pamanėme, kad būtų smagu, jei ateitumėte.
Šimtą metų nebuvome visi kartu susirinkę.
Pasiilgome pabūti kartu. Benis taip pat, ar ne?
- Ar ne, Beni? - Žinoma.
Benčiuk, gali man padėti su čiaupu viršuje?
Nesuprantu, kaip jis veikia.
Atnešk ir jam vandens, gerai?
Tai čiaupas nesupranta, ko tu nori.
Tamara... tiesa ta...
Dėl tavo renginio –
Benis vakar vakare turėjo temperatūros,
todėl šiandien nebuvo išėjęs į lauką.
Nieko tokio, tada atvažiuok tu.
Atvažiuok viena. Tai svarbu Josiui, man, visiems.
Verta pasistengti, ypač dabar.
- Stiprybė vienybėje, ar ne? - Taip.
Tiesa ta...
Paskambinau tau, nes tikėjausi, kad galėsi man padėti.
Taip, žinoma, kas yra?
Rusijoje susikaupė išlaidos už teisines paslaugas,
kampanijos kaštai ir Orita Kadmon...
- Orna. - Atsiprašau, kad apie tai užsiminiau.
Palaukime, kol baigsis renginys, gerai?
Dabar esame chaose.
Ateik į renginį, bus smagu,
mes šį tą paruošėme Gali, pamatysi.
Po to normaliai susėsime
- ir apie viską pakalbėsime. Gerai? - Gerai.
Gerai. Man metas.
Vos nepamiršau.
Žiūrėk, ką radau.
Gali nusinešti į interviu, tegul parodo fone.
Mes dar neparodėme mažosios Gali su jos dėde per televiziją.
Nebloga nuotrauka?
- Viso, man metas. - Viso.
DORIS
Labas, tu ten? Gera žinia ir bloga žinia.
Gera žinia: paskambino jo buvusioji. Žinau vietą.
Tai keturių kilometrų zona, bet ten tik vienas pastatas.
- Čia gera žinia? - Taip. Bloga ta...
Peržiūrėjau jo bylą.
Roni, jis į bėdą įsivėlė ne dėl prekybos narkotikais.
Jis įsivėlė į bėdą dėl prekybos ginklais.
Pakalbėkime prieš važiuodami ten, gerai?
Nesu įsitikinęs, kad tai gera mintis.
Jei tie žmonės į tai įvėlė Gali, privalau juos rasti.
Kas man belieka?
Klausyk, su tokiais žmonėmis turi būti atsargi.
Pažadėk, kad nevažiuosi ten be manęs.
Orna?
Čeisai, greta!
Labas.
Ar tu – Maozas?
- Mes nepažįstami... - Žinau tave iš televizijos.
Taip, aš Orna, mano dukra yra Gali Levi.
Manau, jūs kartu tarnavote kariuomenėje, ar ne?
Apsipažinai. Aš ne tas, kuo mane laikai.
Gerai...
Bet gyveni čia vienas?
Aš čia negyvenu.
Čia dirbu.
Ūkininkų apsauga.
Atsiprašau.
Jei kas nors bando pavogti jų galvijus, aš tuo pasirūpinu.
Šernai ateina ėsti jų pasėlių, aš tuo pasirūpinu.
Kas beateitų, aš tuo pasirūpinu.
Čia laukinis šernas. Kontroliuojame populiaciją.
Tavęs čia neturėtų būti, čia privati valda.
Bet gal gali pamėginti prisiminti, ar pažįsti mano dukterį?
- Galiu parodyti jos nuotrauką. - Nereikia nuotraukų, aš jos nepažįstu.
Nagi, bet aš žinau, kad pažįsti.
- Pažįsti Efį, Boazą, Dudį... - Klausyk...
- Ir aš žinau, kad ji tau dirbo. - Klausyk. Aš tavęs nepažįstu.
Nepažįstu nei tavo dukters, nei visų tų žmonių.
Tuoj pradės lyti. Aš sėsčiau į mašiną ir išvažiuočiau.
Kol dar neatsidūrei kokiame nors tarpeklyje.
Labas, atsiprašau, užtrenkiau raktelius mašinoje.
Galiu užeiti ir išsikviesti spynų meistrą?
Palauk... Gerai, išvažiuosiu!
Išvažiuoju...
Ne!
Čeisai!
Klausau.
Orna Levi?
Kas čia?
Aš – žmogus, galintis grąžinti dukrą į jūsų gyvenimą,
žmogus, galintis suteikti ramybę, kurios trokštate.
Gerai, bet girdžiu žmones, kalbančius hebrajiškai.
Nesuprantu, apie ką jūs.
Išjunk...
GALI DAIKTAI
JUNGIASI...
KALBĖK UŽ TUOS, KURIE NETURI BALSO
NESENIAI GROTA
„JURIS GLASKOVAS“ „FANTOMINĖ GALŪNĖ“
Tu prie manęs kabinėjiesi, nesu tas, kurio ieškai.
Aš niekur neisiu, kol nepasakysite, ką jūs visi padarėte.
Tu, Efis, Dudis ir Boazas...
- Kas tave atsiuntė? - Niekas.
Iš kur žinai jų vardus?
Radau jų pasus tarp jos daiktų.
Pasakysi man, ką padarėte mano mergaitei.
Kas čia juokingo?
Ir per interviu ta „mergaitė“.
„Mano mergaitė tą, mano mergaitė aną.“
Galima pagalvoti, kad jai aštuoneri.
- Išsitatuiravome jas kartu. - Pasigėdytum, jai buvo dvidešimt.
Šioks toks amžiaus skirtumas, na ir kas? Blogiau nei apgaudinėti sergantį vyrą?
Kas? Gali man papasakojo. Ką, manei, nepastebės?
Vaikai viską pastebi.
Sakyk, kur slepiasi tavo draugai!
Klausyk, padarei elementarią klaidą.
Tikini save, kad būrys problematiškų šiknių
pagrobė tavo „mergaitę“, ja pasinaudojo, dabar ji pūva kalėjime,
o jie prisikimš kišenes. Panašiai?
Ji nėra jų auka, galiu tave užtikrinti.
Kodėl?
Nes jie dirbo jai!
Bet man sakė, kad ji dirbo tau.
Dirbo. Būtasis laikas.
Po to, kai mane suėmė, ji nė savaitės nepalaukė.
Surado mano rusą kolegą, pradėjo dirbti jam.
- Kuo jis vardu? - Nežinau ir man nerūpi.
Tavo mergaitė pavogė sandorį, prie kurio dirbau metus
su savo apmokyta komanda, perdavė jį tam rusui kaip savo.
Metė mane per trijų minučių pokalbį kalėjimo telefonu.
Tavo „mergaitė“.
Bet tie žmonės,
jeigu jie jai nieko nepadarė, kodėl jie slepiasi?
Jie nesislepia.
Prieš tris mėnesius vidury nakties sulaukiau keisto skambučio iš Indijos.
Efis, vienas iš tavo paminėtų vyrukų, kalbėjo kaip iš kapo,
prašė pervesti jam pinigų kažkokios indės adresu,
kad galėtų išsiimti naują pasą.
Nepaklausei, kam jam naujas pasas?
Ne...
Mūsų darbe tokių dalykų neklausinėjame.
Bet, patikėk manimi, kai sandoris klostosi sklandžiai,
tokių skambučių nesulauki.
Faktas, kad jis nenusiėmė pinigų, turbūt yra svarbiausias ženklas.
Koks ženklas?
Nerandi jų ne dėl to, kad jie slepiasi.
Nerandi jų, nes nebėra ko rasti.
Klausyk, žinau, kad esi jos motina,
ir tu dėl to nekalta,
bet žinok, Gali nusipelnė absoliučiai visko,
kas dabar su ja vyksta.
GRĄŽINKITE GALI NAMO
Stebuklas.
Ne...
- Taip. - Taip greitai?
Ateik ir pažiūrėk.
Jis sakė, kad nesijaučia pavargęs, todėl pasiūliau paskaityti knygą,
užplikiau jam arbatos,
o kai grįžau, jis miegojo kaip kūdikis.
Neįtikėtina.
Atnešiu mums ledų.
Mama, ruošiu žaidimą.
Kaip nori žaisti šįkart?
Su papildiniu ar be?
Tiesą sakant, nenoriu mokytis nieko naujo.
Pastaruoju metu, kai tėtį kas nors suerzina, jis išmeta tai į šiukšlių dėžę.
Sako, toks pokštas, paskui supyksta, kai neberanda.
Todėl išmokau stebėti šiukšles.
Kas čia?
- „Noxolite“. - Žinau, kodėl pakelis tuščias?
Žinai, kodėl.
Kaip sugirdai jam vaistus?
Įmaišau į arbatą.
- Iš proto išsikraustei. - Mama, dabar man to per daug...
Jis sakė, kad nenori. Labai aiškiai pasakė.
Gerai, bet jis ne vienas gyvena šiuose namuose,
čia gyvena ir kiti žmonės, gyveni tu. Tu nusipelnai truputį pagyventi.
Tu nesi už mane atsakinga.
- Manau, kad išsilieji ant manęs. - Visai ne.
Mama, daugybė žmonių deda vaistus į maistą,
- visi tėvai taip daro. - Taip, vaikams, ne suaugusiems.
Nieko čia baisaus.
Nesielk su juo kaip su kūdikiu, supranti?
Nesielk su juo kaip su kūdikiu.
Pakišti tėčiui vaistų...
Kas taip elgiasi?
Aš, kaip matai.
Matau.
Orna, kas yra? Ar viskas gerai?
Kas nutiko?
Užeik, atsisėskim.
Eikš...
Eikš į vidų.
Benio šeima visad žiūrės į mane kaip į tą, kuri jį iš jų pavogė,
tarsi pastojau vien tam, kad jį prisiriščiau.
Ačiū.
Ir taip jie vertina visus mano veiksmus.
Žinoma, iš kailio nėriausi įsiskverbti į karališkąją stabdžių importuotojų šeimą.
Taigi... kaip sekėsi su Maozu?
- Tai ką dabar manai? - Nežinau,
turbūt turėjau tavimi pasitikėti. Kaip ir sakei nuo pradžių,
nesigilinti,
susitelkti į Oritą, rinkti pinigus kampanijai... nežinau.
Labai tikėjausi šiandien turėti atsakymus.
Bet kuo giliau kapstausi, tuo viskas painiau...
- Aišku tik viena. - Kas?
Ne aš esu ta, kuri turėtų būti čia, kad sugrąžintų Gali.
Tai Gali.
Kaip manai, iš ko ji viso to išmoko?
- Akivaizdu, kad ne iš Benio. - Kur ten.
Tai kas lieka?
Geriausiu atveju, ji žvelgė į mane ir mokėsi elgtis priešingai.
Klausyk...
Tu dabar taip kalbi,
bet esu tikras, kad vieną dieną pažvelgsi atgal,
prisiminsi save, ką darei,
ir suprasi, kaip daug iš savęs reikalavai.
Ir gal tada... Pamatysi save taip, kaip matau aš,
kaip žmogų, kuris...
yra tikras kvailys! Tikras kvailys...
Maždaug...
Maždaug patologiškai kvailas.
Kažkaip praslydęs visiems pro akis.
Dar kartą pavadink mane kvaile...
JOSĮ LEVĮ Į MERO POSTĄ
Ačiū visiems, kad atėjote, ir ačiū Nuritai
ir bendruomenės centrui už svetingumą.
Kai kurie iš jūsų žinote, kad dabar yra sunkūs laikai
man ir mano šeimai,
nes vienas svarbus ir mylimas svečias
šiandien negalėjo sudalyvauti.
Be abejo, kalbu apie mūsų Gali.
Todėl mes norėtume skirti šią dainą Gali
ir Ornai, jos nuostabiai motinai,
kuri, nepaisant gilaus sielvarto, pagerbė mus savo dalyvavimu.
Gal nutiks stebuklas ir Gali išgirs mus per atstumą.
Eldarai, prašau...
Yra tolima vieta
Kur kas nors visada yra šalia
Visada tavo
Ištiesia ranką Kai esi vieniša...
Ornuša, kaip tu?
- Pažįsti Danielą? - Ne.
- Mūsų tarybos narė. - Malonu susipažinti.
- Judvi pažįstamos? - Ne.
Taip, iš televizijos.
- Užjaučiu. - Ačiū.
Nusifotografuokime atminčiai.
Ačiū.
Gerai, mes grįžtame...
Gerai?
Tamara?
- Ar galiu...? - Žinoma.
Žinau, dabar ne geriausias laikas... Be abejo...
bet man labai reikia žinoti,
ką manote, gal paremtumėte mus finansiškai?
Turiu žinoti.
Orna, prašau. Šiandien mano vyras pradeda savo kampaniją.
O ką šiandien veikia mano dukra?
Tamara, aš prašau pagalbos,
ne kalbų ar dainų. Man reikia pinigų.
Gerai, skirsime padorią sumą ir ramiai viską aptarsime
be spaudimo tinkamesniu laiku.
- Rimtai, Orna. - Tu teisi, atsiprašau.
Lašelis dėkingumo nepakenktų.
- Už ką konkrečiai? - Atsiprašau?
Dėkingumas už ką?
Paminėjai „dėkingumą“, todėl klausiu, už ką.
Už tai, kad užtruko du mėnesius, kol perskambinote man po Gali suėmimo?
Su visa pagarba, mes taip pat turėjome daugybę rūpesčių.
Taigi, dėkingumas už ką?
Ne, rimtai. Už tai, kad gėdijotės,
bijojot, kad žmonės pamanys, jog esat kažkaip susiję su narkotikais?
Dėkingumas už tai, kad, Beniui susirgus, jūs visi tiesiog išgaravote?
- Už tai, kad palikot mane visai vieną? - Neturiu ką pasakyti.
Gerai, kad Benio čia nėra, ir jis nemato, kaip elgiesi.
- Gal ir gerai, kad laikai jį užrakintą. - „Laikau jį užrakintą“?
Ar gražu taip elgtis su vyru, kuris visada tavimi rūpinosi?
Palikti kaip šunį su aukle, kai išeini linksmintis?
Aš jį palieku? Kada paskutinį kartą Josis buvo užsukęs?
Atsiprašau, bet neleisiu tau šito sugadinti,
ypač šįvakar, po visko, ką padarėme dėl Gali.
Nemanau, kad jums iš tikrųjų rūpi Gali.
Orna, prašau...
Manau, jums svarbu apsimesti, kad rūpinatės,
- ir pasinaudoti manim bei pasirodyti... - Tyliau...
Bet jums nerūpim nei aš, nei ji, nė truputėlio.
Ir kodėl pasakei „mūsų Gali“? Kada paskutinį kartą ją matei?
- Orna, gana. - Aš rimtai, nes, kiek prisimenu,
tai nutiko per Velykas, kai jai buvo 17-a,
- o tu ją visą vakarą vadinai „Gala“. - Nesąmonė...
Ji ten jau tris mėnesius, supranti? Ir nieko.
Nieko, nė žodelio.
Bet dabar mane rodo per televiziją, ar ne? Taigi, staiga ji „mūsų Gali“.
Leisk tavęs paklausti,
ar nori, kad mano ir Josio nuotrauka atsidurtų laikraščiuose? Taip ar ne?
- Ką? - Mano su Josiu nuotrauka,
kurioje mes kartu, laikraščiuose – nori šito?
Nori, kad papasakočiau apie Gali dėdę,
atstojusį jai antrą tėtį, kuris balotiruojasi į merus?
Nori, kad atsiųsčiau žurnalistus, kad galėtum jiems papasakoti,
kaip jūs nusiminėte, kaip liūdite...
Tarsi būtumėte netekę dukters?
Argi tai neverta nedidelio čekio?
Neatsakyk, tiesiog linktelėk.
Gerai.
Ačiū, vakaras buvo nuostabus.
Viso.
KIRJAT ATA BENDRUOMENĖS CENTRAS
PRIVATUS NUMERIS
Klausau.
Ponia Levi? Orna Levi?
Ką, ir vėl?
Turime pakalbėti apie jūsų dukterį.
Taip, kokia staigmena. Gerai, dedu ragelį.
Galiu jums padėti.
Šiaip jau, šįkart aš padėsiu tau.
Sakyk, ar šitaip leidi gyvenimą?
Kabinėdamasis prie mamos, kurios dukra sėdi kalėjime?
Tu ką, pradinukas? Ar kada nors apie tai pagalvoji
prieš užmigdamas savo apgailėtinoje lovoje naktį?
Ar kada nors klausi savęs, kodėl taip elgiesi?
Ar šitaip įsivaizduoji savo gyvenimą, pilną šviesos ir meilės, ir...
Ką norit, kad daryčiau?
Ką? Ne, aš nesuprantu.
Imk, pasikalbėk su motina.
Mama? Čia tu?
- Gali? - Mama...?
Ponia Levi, jūsų valdžia jums meluoja.
Aš galiu padėti. Užsirašykite adresą.
Išvertė Sandra Siaurodinė