ЦЯ ІСТОРІЯ ВИГАДАНА.
ЗБІГИ З РЕАЛЬНИМИ ОСОБАМИ, ЖИВИМИ ЧИ МЕРТВИМИ,
ПОДІЯМИ ЧИ МІСЦЯМИ АБСОЛЮТНО ВИПАДКОВІ.
А тепер про Ґалі Леві,
дівчину, яку й досі утримують у Росії вже два з половиною місяці.
Ми попросили Орну Леві
розказати нам про прогрес чи про його відсутність
у дипломатичних зусиллях звільнити дочку.
Добрий вечір, Орно Леві.
- Добрий вечір, Сіван. - «Добрий вечір, Сіван...»
ҐАЛІ НЕ ОДНА
Гей, роззуй очі!
- Пробачте... - Дивись, куди їдеш!
БЕЗУМОВНО
Добрий день, я шукаю Якіра.
Він тут працює?
- Він отам. - Дякую.
Це Ефі, Мозі, Боаз...
- Цього забув, як звуть... - Дуді.
Так, Дуді.
Ґалі служила в розвідці, але...
Я не знаю, в якій саме. Розумію, інформація секретна...
Вам, мабуть, не можна казати...
Ніби мені не все одно. Хай ідуть на хрін.
Це підрозділ спеціального призначення. Цифровий, технічний та оперативний.
А ці люди були в одному підрозділі?
І так і ні. Ми з Ґалі працювали на «сухому боці»,
за лаштунками, в авіації.
А вони працювали на «мокрому боці», в «полі».
Усі четверо – резервісти.
А ви підтримуєте з ними зв'язок?
Ми знімаємо відеоролик на підтримку Ґалі, в якому її друзі кажуть:
- «Поверніть Ґалі додому». - Ті хлопці дуже ненадійні.
- У якому сенсі «ненадійні»? - Не для зворушливих відео.
Не знаю, чи Хадас сказав вам, але я був командиром Ґалі
у рік її служби.
- Три роки. - Ні.
Два роки служби й рік за контрактом.
Ні, по-моєму, її вигнали, коли вона ще служила.
Вона вам не казала?
А ви точно говорите про Ґалі?
Спершу її поставили виконувати задачі на базі, а потім вона пішла.
- Чому? Що вона зробила? - Даруйте...
Сідайте, я розкажу.
Що кілька місяців підрозділ проводить спільну операцію.
Усталена практика вже багато років.
І це ж армія. Усі діють на автопілоті.
А потім з'являється Ґалі й починає розпитувати:
«А чому повітряна підтримка в цьому напрямку?»
«Чому в цю годину?»
Ми їй пояснюємо: «Стандартна практика, з міркувань пального й видимості».
А вона нам: «Добре», дзвонить метеорологу підрозділу,
повертається й каже:
«У цю годину попутний вітер, треба менше пального, оберімо безпечніший маршрут».
«І якраз під час молитви, тож на нас буде менше очей».
Двадцять років одне й те саме, аж ось з'являється Ґалі – й бум!
І все працює як за помахом чарівної палички.
От тільки наш командир поставив під проєктом своє прізвище
і присвоїв всі заслуги собі.
А Ґалі... Це її збісило.
Вона висловила все командиру, і її вигнали за порушення субординації.
Для мене вона була цінним кадром.
Востаннє ми розмовляли, коли я почув, що вона почала працювати на Маоза.
Я застерігав її, що працювати з такими, як він, – погана думка.
- На кого вона почала працювати? - На Маоза Атара,
підполковника, якого також вигнали з підрозділу.
А за що його вигнали?
Пішли чутки, що він використовує ресурси підрозділу
для контрабанди наркотиків через кордон. Розумієте?
От на кого вона працювала. А потім вони стали парою.
- Ні. - Так.
Навіщо 50-річному чоловікові двадцятирічна дівчина?
Я казав їй те саме, але їй це не сподобалося.
Обізвала мене психом, ніби я її домагався.
І де вона тепер? Це не простий збіг.
Допоможете знайти цих чоловіків?
Я знайшла їхні номери, постійно їм дзвонила, ходила додому,
говорила з їхніми родичами, але їх самих ніде не знайду.
Хто, де... Я б не знав, з чого почати.
Хтось же має знати цього Маоза.
Ні, ніхто не знає. Я навіть не знаю, чи він уже вийшов.
- Звідки? З армії? - Ні, не з армії.
З в'язниці.
Я ще раз хочу подякувати всім, хто задонатив на вебсайті,
і сказати, що кожен охочий допомогти може й далі донатити.
І, авжеж, я дякую Прем'єр-міністру
та всім старанним працівникам Міністерства закордонних справ,
і я не сприймаю це як належне.
- Орно, ми підтримуємо вас. - Безперечно.
- Ми повернемося після реклами. - І... Реклама!
- Дякую, Ревіталь. - Дякую вам.
- Дякую, Одед. - Нема за що.
Надіємося, Ґалі скоро буде вдома.
- Амінь. - Дякуємо.
- До зустрічі. - Бувайте.
- Не жінка, а вогонь. - Ого.
- Ну як? - Добре.
Я почуваюся дурепою. За що дякувати Міністерству закордонних справ?
Це мене вбиває: Ґалі там, а вони нічого не роблять.
- Неначе чекають викупу. - Так воно і є.
- Прогрес є? - З минулого тижня не було.
У Міністерстві оптимістично настроєні, це все.
Он як?
А що?
Хай би поспішили, кампанія ж не триватиме вічно.
- І що мені робити? - Потрібно більше грошей.
Гроші – мов той рупор. Якщо вони досить гучні,
ніхто не спатиме, навіть Міністерство закордонних справ.
Ясно.
- Ти маєш гроші? - Ні.
Усе витратила на дорогезний піар.
- Делікатно тобі... - Хай Ґалі повернеться.
...нагадаю, що ти обіцяла поговорити з родичами чоловіка.
Як справи на цьому фронті?
Про це забудь.
Підвезти тебе?
Ні, я на машині.
Щось новеньке?
Ні, права в мене давно, просто не водила.
Чому?
- Не було куди їздити. - Ясно.
- Бувай. - Бувай.
МАОЗ АТАР
Вона мені брехала, розумієш?
Мені невтямки, як вона понад рік вставала,
вдягала для показухи армійську форму
і йшла працювати на наркоторговця, займаючись бозна-чим.
Їй же було 20. Мабуть, боялася тебе розчарувати.
Можливо.
- Це тут вона працювала? - Так мені сказали.
Еге ж, обов'язково замкни, щоб ніхто не спокушався.
Думаєш, цей хлопець підбив її на контрабанду?
Не зви його «хлопцем», він дорослий, старший за тебе.
Вибачте, а де можна знайти Ревіталь?
- Отам. - Дякую.
Перенесіть цей піддон, поки не пішли...
І хай Маша підпише папери.
Ми не продаємо фізособам.
- Нір, потім візьмеш і оці? - А що ви не продаєте?
Ми не продаємо офісні стільці, столи,
шафи... Мені продовжувати?
Ви ж Ревіталь? Вибачте, я Орна.
Я дзвонила вам і лишила кілька повідомлень.
Ви шукаєте Маоза. Він і вам винен гроші?
Ні, я чула, що його випустили,
і хотіла розпитати про дочку...
Я ж бачу, знайоме обличчя. Ваша дочка в Росії.
А до чого тут Маоз?
Що? Ні, ні до чого, це пусте.
Просто вони разом служили. В одному армійському підрозділі.
Але то, мабуть, дрібниці.
Так я й повірила.
А ви її батько?
Ні, я той, хто пробиває номери колишніх дружин.
Вибачайте, але я не знаю, де він,
і, чесно кажучи, намагаюся його уникати.
Нір, куди ти це несеш? Це ж щойно привезли.
- Постав на місце! - Ставлю.
А знаєте, що я думаю?
Думаю, ви знаєте, де він.
А замислювалися, чому він так швидко втік?
- Я сказала, що не говорила з ним. - Бо він здав своїх партнерів.
А тепер ховається, й не просто так.
Може, ми питаємо про нього перші,
але запевняю вас, точно не останні.
Тому або дайте з ним поговорити,
або ризикніть з тими, хто прийде після нас,
але майте на увазі: вони можуть бути не такі чемні, як ми.
Я не знаю, хто ви й чому думаєте, що можете мені погрожувати,
але згиньте з-перед очей, поки я не покликала друзів.
Усе, кінець шоу.
- А він справді здав партнерів? - І гадки не маю,
але якщо вона знає, де він, то ми теж скоро дізнаємось.
І як же?
Якщо вона знає, де він, то попередить його,
а щойно вона йому подзвонить, ми узнаємо де він.
Як?
Я попросив приятеля зі свого відділу відстежити її номер, нічого такого.
Ого...
Алло.
Хочеш побачити дочку живою?
- Хто це? - Заткнися й роби, що скажу.
Двісті тисяч доларів, у тебе одна доба.
Добре, чекайте, я...
Я не маю стільки грошей, але добуду.
Стоп! Ми полегшимо тобі задачу.
Сто тисяч американських доларів,
або ми пошлемо до неї в тюрму людей, щоб розібралися з нею.
Ні, ні, благаю, не робіть цього.
- Я добуду гроші. - Добре, добре.
Це наша остання пропозиція. Чуєш?
Два шекелі, й ніяких розписок, ясно?
Секретно, нікому ні слова.
А, чекай. Ой, секундочку.
Ти добрий клієнт. Ось що я для тебе зроблю:
за 25 000 $ ми дамо тобі...
Часто таке буває?
Часто, я ж була на ТБ.
А чому відповідаєш?
Бо це може бути вона.
ГОЛОСУЙТЕ ЗА ЙОССІ ЛЕВІ НА ПОСАДУ МЕРА!
От чорт.
Чорт.
Бенні, глянь, яка прикольна, ми зробили тобі кепки.
А от і ти. А ми вже хвилювалися.
Якщо твоя невістка знов сюди прийде, я звільнюся.
Ми сіли тут. Бенні сказав, що цілий день не виходив надвір.
Так.
Дивись, політик нарешті заявив про себе.
Ми відчули, що зараз слушна мить.
Усі кажуть: «Ідіть уже в політику».
Я дуже за вас рада.
Пам'ятаю, як малим він зводив батьків з розуму.
Завжди домовлявся.
Вибач за спізнення, день був шалений.
У Лівані його машина наїхала на вибуховий пристрій.
Миттєва смерть. Жахлива історія.
Ми завтра запускаємо передвиборчу кампанію
і подумали, що було б добре тобі прийти.
Давно ми не збиралися всі разом.
Нам цього бракує. І Бенні теж, правда?
- Так, Бенні? - Аякже.
Бенчук, допоможеш мені нагорі з краном?
Не можу розібратися.
Даси йому теж води?
Це кран не може розібратися з тобою.
Тамаро, правда в тому...
Щодо вашого заходу,
Бенні вчора лихоманило,
тому він сьогодні й не виходив.
Це нічого, приходь сама.
Приходь сама. Це важливо для Йоссі, для мене, для всіх.
Це варто зусиль, особливо тепер.
- Сила в єдності, так? - Так.
Правду кажучи...
Я подзвонила в надії, що ти мені з дечим допоможеш.
Авжеж, з чим?
У Росії висять судові витрати,
і є ще витрати на кампанію й на Оріт Кадмон...
- Орно... - Пробач, що отак про це кажу.
Почекаймо, поки пройде захід.
У нас зараз такий хаос.
Приходь, буде чудово.
Ми готуємо дещо для Ґалі, сама побачиш.
А потім спокійно сядемо
- і про все поговоримо. Добре? - Добре.
Ну, добре. Я вже піду.
Мало не забула.
Глянь, що я знайшла.
Можеш брати його на інтерв'ю, щоб поставили на задній фон.
Ми ще не показували по телевізору Ґалі з дядьком.
Буде тобі фото.
- Бувай. - Бувай.
ДОРІ
Алло, ти там? Є добра новина й погана.
Добра новина – дзвонив її колишній, я знаю, де він.
На чотирикілометровій території, але там лише одна споруда.
- Це добра новина? - Так. А погана...
Я переглянув його досьє.
Роні, його взяли не через торгівлю наркотиками,
а через торгівлю зброєю.
Обговорімо все, перш ніж їхати.
Я не впевнений, що варто це робити.
Якщо ті люди втягли в усе це Ґалі, я мушу їх знайти.
Які я маю варіанти?
З такими людьми треба бути насторожі.
Пообіцяй, що не поїдеш туди без мене.
Орно.
Чейз, поруч!
Вітаю.
Ви Маоз?
- Ми незнайомі... - Я бачив вас по телевізору.
Так, я Орна, а моя дочка – Ґалі Леві.
Ви, по-моєму, служили разом в армії.
Ви приїхали не до тієї людини. Я не той, хто ви думаєте.
Ясно...
Але тут же живете ви?
Я тут не живу.
А працюю.
Надаю фермерам безпеку.
Вибачте.
Хтось хоче покрасти їхню худобу, а я її стережу.
Кабани їдять їхній урожай, а я його стережу.
Хай там що, а я це стережу.
Це дикий кабан. Ми контролюємо популяцію.
Вам не слід тут бути, це приватна власність.
Але чи не пригадуєте ви, чи знаєте мою дочку?
- Можу показати фото. - Не треба, я її не знаю.
Але я ж знаю, що знаєте.
- Ви знаєте Ефі, Боаза, Дуді... - Послухайте...
- І я знаю, що вона працювала на вас. - Я не знаю ні вас,
ні вашої дочки, ні цих людей.
От-от почнеться дощ. Сідайте в машину і їдьте звідси.
Поки вас не знайшли десь у яру.
Вибачте, я замкнула машину, а ключі в машині.
Можна зайти й викликати слюсаря?
Ой! Стійте, чекайте... Добре, я поїду!
Я їду...
Ні!
Чейз! Чейз!
Алло.
Орна Леві?
Хто це?
Я той, хто може повернути вам дочку,
той, хто може дати вам омріяний спокій.
Ясно, але я чую на задньому фоні іврит.
Не розумію, про що ви.
Вимикайся...
РЕЧІ ҐАЛІ
СТАНЬТЕ ГОЛОСОМ ТИХ, ХТО ЙОГО НЕ МАЄ
НЕДАВНІ
«ЮРІЙ ҐЛАЗКОВ» PHANTOM LIMB
Ви мене переслідуєте, я не та людина.
Я не піду, поки не розкажете, чим ви всі займалися:
ви, Ефі, Дуді й Боаз...
- Хто тебе прислав? - Ніхто.
Як ти знаєш їхні імена?
Знайшла в її речах їхні паспорти.
Розкажіть, що ви зробили з моєю дівчинкою.
Що смішного?
Смішна оця фігня про «дівчинку» в інтерв'ю.
«Моя дівчинка те, дівчинка се».
Можна подумати, що їй вісім.
- Ми набили їх разом. - Ганьба вам, їй же було 20 років.
Подумаєш, невеличка різниця у віці. Це гірше, ніж зраджувати хворого чоловіка?
Що? Ґалі мені розповіла. А ти думала, вона не помічає?
Діти все розуміють.
Розкажи, де ховаються твої дружки!
Ти зробила елементарну помилку.
Вбила собі в голову, що якісь відморозки
забрали твою «дівчинку» й використали її, а тепер вона гниє в тюрмі,
а вони наживаються. Щось таке?
Вона не їхня жертва, в цьому я тебе запевняю.
Чому?
Тому що це вони працювали на неї!
Але мені сказали, що вона працювала на вас.
Працювала. У минулому часі.
Після мого арешту вона й тижня не чекала.
Знайшла такого ж, як я, росіянина, й почала працювати на нього.
- Як його звуть? - Не знаю й знати не хочу.
Твоя дівчинка вкрала угоду, про яку я домовлявся цілий рік,
і команду, яку я навчав, й передала росіянину, видавши за свої.
А мене кинула за три хвилини розмови по тюремному телефону.
Твоя «дівчинка».
А ті люди.
Якщо вони їй нічого не зробили, то чому ховаються?
Вони не ховаються.
Три місяці тому я отримав посеред ночі дивний дзвінок з Індії.
Один з них, Ефі, про якого ти згадала, був наляканий
і просив мене переказати йому гроші на адресу якоїсь індійки,
щоб отримати новий паспорт.
А ви не спитали, навіщо йому новий паспорт?
Ні.
У нашій роботі ми не ставимо таких питань.
Але одне я знаю точно: коли угода йде як по маслу,
таких дзвінків не буває.
Те, що він не зняв гроші, мабуть, головний знак.
Знак чого?
Ти не можеш їх знайти не тому, що вони ховаються,
а тому, що вже нікого знаходити.
Розумію, ти її мати
і твоєї вини тут нема.
Але знай, що все, через що зараз проходить Ґалі,
вона заслужила.
ПОВЕРНІТЬ ҐАЛІ ДОДОМУ
Магія.
Ні.
- Так. - Так швидко?
Іди глянь.
Він сказав, що не втомився, а я запропонувала почитати книжку,
зробила йому чай,
а коли повернулася, він уже спав, мов немовля.
Неймовірно.
Візьму нам морозива.
НОКСОЛІТ 7.5
Мамо, я поставлю гру.
Як будемо грати цього разу?
З доповненням чи без?
Якщо чесно, мені не хочеться вчитися нового.
Останнім часом, коли тата щось дратує, він викидає це у смітник.
Каже, що жартує, а потім злиться, що не може знайти.
Тому я постійно пильную.
Що це?
- Ноксоліт. - Я знаю, а чому упаковка порожня?
Ти знаєш чому.
Як ти його йому даєш?
Підмішую в чай.
- Ти здуріла. - Мамо, я так більше не можу...
Він дуже ясно сказав, що не хоче пити таблетки.
Сказав, але він тут живе не сам,
є й інші люди, є ти. Ти заслуговуєш пожити для себе.
Я не твоя відповідальність.
- Ти зриваєшся на мені. - Зовсім ні.
Мамо, багато хто підмішує ліки в їжу,
- так роблять усі батьки. - Для дітей, а не для дорослих.
Що тут такого?
Не стався до нього, як до дитини, зрозуміла мене?
Він тобі не дитина.
Підмішувати батькові ліки...
Хто так робить?
Вочевидь, я.
Вочевидь.
Що таке, Орно? Усе добре?
Що сталося?
Заходь, сядьмо.
Давай...
Ходімо в дім.
Родичі Бенні завжди вважатимуть, що я його в них украла,
ніби я завагітніла, щоб прив'язати його до себе.
Дякую.
І так вони сприймають усе, що я роблю.
Ага, я ж так мріяла увійти в королівську родину імпортерів гальм.
То як усе пройшло з Маозом?
- Що ти тепер думаєш? - Не знаю,
дарма я не довірилася тобі. Бо ти з самого початку казав
облишити це,
зосередитися на Оріт, збирати гроші для кампанії... Не знаю.
Я дуже надіялася отримати сьогодні відповіді.
Але що глибше я копаю, то химерніше все стає.
- Ясно лише одне. - Що саме?
Витягати Ґалі з в'язниці маю не я.
А вона сама.
Як думаєш, де вона всього цього навчилася?
- Очевидно, не в Бенні. - Без варіантів.
У кого ж тоді?
У найкращому разі дивилася на мене й навчилася робити навпаки.
Послухай...
Зараз ти кажеш так,
але я впевнений, що одного дня ти подивишся на всю цю ситуацію,
на себе й на те, що робила,
і збагнеш, яка була до себе сувора.
А потім, можливо, побачиш себе такою, як бачу тебе я:
як людину, яка...
така дурненька! Таке дурило...
Яка...
Клінічна ідіотка.
А ніхто цього чомусь не помітив.
Іще раз назвеш мене ідіоткою...
ЙОССІ ЛЕВІ – В МЕРИ
Дякую вам, що прийшли, і дякую вам, Нуріт,
та громадському центру за гостинність.
Як дехто з вас знає, для мене й моєї родини
тепер непрості часи,
бо одна важлива й дорога нам гостя
не змогла сьогодні бути тут.
Авжеж, я говорю про нашу Ґалі.
І ми хочемо присвятити цю пісню Ґалі
та Орні, її чудесній матері,
яка, попри біль і сум, ушанувала нас своєю присутністю.
Можливо, Ґалі дивом почує нас здалеку.
Ельдар, прошу...
Є далеке місце
Де з тобою завжди хтось є
Завжди поруч
Руку простягни Коли буде самотньо...
Як ти, Орнуш?
- Знайома з Даніелою? - Ні.
- Член нашої ради. - Дуже приємно.
- Ви знайомі? - Ні.
Так, з телевізора.
- Мої співчуття. - Дякую.
Зробімо фото на пам'ять.
Дякую.
Ми повернемося до...
Добре?
Тамаро.
- Можемо...? - Авжеж.
Розумію, зараз не до цього... Очевидно...
але мені треба... знати,
чи зможете ви фінансово мені допомогти.
Я мушу знати.
Благаю тебе, Орно. Мій чоловік запускає сьогодні свою кампанію.
А що сьогодні робить моя дочка?
Тамаро, я прошу допомоги,
а не промов і пісень. Мені потрібні гроші.
Добре, ми дамо тобі прийнятну суму й спокійно це обговоримо,
без тиску, у більш підхожий час.
- Серйозно, Орно. - Твоя правда, вибач.
І трохи вдячності теж не завадить.
- А за що саме? - Не зрозуміла.
Вдячності за що?
Ти сказала про «вдячність», а я питаю, за що.
За те, що подзвонила мені через два місяці після арешту Ґалі?
З усією повагою, але ми теж мали достатньо клопоту.
Тоді за що ж вдячність?
Ні, кажи. За те, що ви соромилися
й боялися, що всі подумають, що ви причетні до наркотиків?
Вдячність за те, що ви просто щезли, коли захворів Бенні?
- За те, що лишили мене геть саму? - Мені нічого сказати.
Добре, що Бенні не тут і не бачить твоєї поведінки.
- Може, й добре, що він під замком. - «Під замком»?
Так ти ставишся до чоловіка, який завжди про тебе піклувався?
Покинула його, мов собаку, з нянькою, а сама розважаєшся?
Це я його покинула? Коли ви з Йоссі востаннє в нас були?
Вибач, але я не дам тобі зіпсувати вечір,
особливо сьогодні, після всього, що ми зробили для Ґалі.
Навряд чи вам є діло до Ґалі.
Тихіше, Орно...
Думаю, вам важливо вдати турботу й використати мене,
- щоб похизуватися... - Збав тон...
Але вам плювати й на мене, й на неї.
І чому ви казали «наша Ґалі»? Коли ви востаннє з нею бачилися?
- Перестань, Орно. - Як я пригадую,
аж на Песах, коли їй було 17 років.
- І ти весь вечір називала її «Ґалія». - Маячня...
Вона у в'язниці вже три місяці, ти це розумієш? І нічого.
Нічого, ні слова.
А як мене почали показувати по ТБ, вона стала «наша Ґалі».
Я щось спитаю:
хочеш наше з Йоссі спільне фото в газетах? Так чи ні?
- Що? - Наше з Йоссі
спільне фото в газетах, хочеш?
Хочеш, щоб я розповіла про дядька Ґалі,
який був для неї мов другий батько, а тепер мітить в мери?
Хочеш, щоб я прислала до тебе журналістів,
щоб ти розповіла, як тобі гірко...
Що ти немов дочку втратила.
Це потягне на невеличкий чек?
Не відповідай, просто кивни.
Добре.
Дякую, вечір був казковий.
Бувай.
ГРОМАДСЬКИЙ ЦЕНТР КІР'ЯТ-АТА
ПРИВАТНИЙ НОМЕР
Алло.
Місіс Леві? Орна Леві?
Знову ви за своє?
Є розмова про вашу дочку.
Я шокована. Усе, я скидаю дзвінок.
Я можу допомогти.
Цього разу я допоможу вам.
Скажіть, оце на таке ви гаєте життя?
Цькуєте жінку, дочка якої сидить у тюрмі?
Ви що, четвертокласник? Ви задумуєтесь про це
перед тим як лягати вночі у своє жалюгідне ліжечко?
Питаєте себе, чому ви такий?
Так ви уявляєте собі життя, сповнене світла, любові й...
Що ви... Що мені робити?
Що? Ні, я не розумію.
На, поговори з матір'ю.
Мамо, це ти?
- Ґалі? - Мамо...?
Місіс Леві, ваш уряд вам бреше.
Я можу допомогти. Записуйте адресу.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова