Rob og jeg skrev sammen, mens han sad inde i Travis County.
Han havde masser af tid, så han skrev lange breve til os.
FILMSKABER FRA AUSTIN
Det her er det første, han skrev.
"Kære Claire.
Når man sidder i fængsel, er tiden underlig.
Nogle dage tager et sekund en dag, og andre dage tager en dag sekunder.
Når man er i en celle 23 timer i døgnet, er tiden uendelig.
Jeg læser meget.
Jeg har læst hele Dune-serien.
Det er nok en af de bedste sci-fi-fantasy-serier, der findes,
og jeg betragter den som en klassiker.
Jeg er ikke til ordgåder."
Jeg tror, jeg sendte ham nogle bøger med ordgåder.
"Men jeg lytter til NPR, selvom jeg foretrækker BBC News.
Jeg har brugt situationen til at vokse til et bedre menneske
i de sidste ni et halvt år.
Du kan ikke se det, da du kun har kendt mig
i omkring en uge, men spørg min mor eller selv min far.
Du har dem måske endda på film, hvor de taler om det.
Jeg har ingen anelse om, hvad du har.
Jeg er vokset på så mange måder, at det er umuligt at forklare.
Skriv venligst tilbage snart. De bedste ønsker, Rob."
Det var hans første brev, og vi skrev et par gange,
før han blev løsladt mod kaution. Ja...
VI VIL IKKE GLEMME
At høre, at min dom var blevet omstødt, var stort.
Manner... Jeg stod
ved min celledør, da... Fordi betjenten kommer til dig,
det kommer ikke med den normale postomdeling.
Juridisk post er anderledes.
De kommer med det, og jeg siger: "Hvad er det?
Det er fra ankedomstolen." Jeg åbnede det og tænkte: "Wow!"
De omstødte dommen grundet brud på sjette forfatningstillæg,
retten til konfrontation, specifikt.
I Springsteens retssag
tog de min skriftlige erklæring, og de fik
en betjent til at læse dele af den til protokollen.
I min retssag tog de uddrag fra hans videoafhøring.
I forfatningen står der: "Du har en ukrænkelig ret
til at konfrontere din anklager".
Jeg nægtede at vidne ved hans retssag.
Han nægtede at vidne ved min.
Så hvor derinde fik vi lov til
at konfrontere vores "anklagere"?
DOMMER VED ROB OG MIKES RETSSAG
Det var en slags gråzone i loven.
Og mens denne sag blev anket,
traf USA's højesteret en afgørelse,
der ændrede loven totalt og gjorde den meget mere sort og hvid,
hvilket fik denne sag omstødt.
Ny udvikling i dag
i en af Austins mest berygtede forbrydelser.
Texas' appeldomstol afgjorde,
at Michael Scott fik en uretfærdig dødsstrafsag
i Travis County.
Hans tilståelse blev ukorrekt præsenteret for jurymedlemmerne,
og han fik ikke lov til at møde Robert Springsteen,
en af hans anklagere.
Scotts og Springsteens domme blev omstødt.
Appeldomstolen afgjorde, at mændenes rettigheder var blevet krænket.
Hver gang jeg hører de ord...
ELIZAS MOR
...at deres rettigheder blev krænket, kan jeg ikke...
Vores piger blev myrdet.
Den højeste domstol i Texas afgjorde sagen med stemmerne fem mod fire.
LEDENDE EFTERFORSKER 1997-2002
Så fire af dommerne sagde:
"Nej, det gjorde ingen forskel". Men det kræver bare et flertal.
Fem af dem sagde, at det gjorde, så de skal have en ny retssag.
Hvor længe havde du været i fængsel på det tidspunkt?
Seks et halvt, syv år.
Det er et groft gæt.
En af de ting, som folk ikke forstår, er rækkefølgen af begivenheder.
Forbrydelsen skete i '91.
MICHAEL SCOTTS ADVOKAT
I '99 tilstår Michael Scott, Springsteen tilstår.
Springsteen taber sin sag, Scott taber sin sag.
Den ene får dødsstraf, den anden livstid.
Syv år senere bliver sagerne omstødt, og de får begge nye retssager.
Så statsadvokaten besluttede,
at eftersom tilståelserne indikerer, at pigerne,
eller i det mindste en af pigerne, blev voldtaget,
kan de måske finde DNA-beviser til brug i en ny retssag.
Fik du en orgasme?
Jeg ved ikke, om jeg fik udløsning eller ej.
Ved den første retssag havde de lavet en profilering,
og der var ingen fremmed DNA i de prøver.
For dengang krævede det klumper af væske.
Men nu testede de det med en ny slag teknologi
ved navn Y-STR,
der kan finde meget mindre mængder DNA.
Staten havde fået kendskab til denne nye Y-STR-test...
SPRINGSTEEN OG SCOTTS FORSVAR
...og tænkte: "Det kunne være det,
for nu må vi ikke bruge deres tilståelser mod hinanden.
Vi vil bevise med videnskab, at han gjorde det."
Der er et X-kromosom, og der er et Y-kromosom.
Hvis du er XX, er du kvinde. Hvis du er XY, er du mand.
Y-STR ignorerer det kvindelige DNA.
Vi får et opkald fra dommeren, der siger:
"Hej, kan I komme lige nu?"
Da vi ankom, sagde anklagerne: "Vi har fundet
en fuld Y-STR-profil i Amy Ayers".
13 ÅR
"Og det matcher ingen af de tiltalte.
Hverken jeres to eller de to andre."
Det vigtigste, som DNA'et viser, er, at det er en anden.
ROBERT SPRINGSTEENS ADVOKAT
Det er ingen af de fire drenge.
Og så formoder jeg, at staten Texas nu vil sige,
at der i virkeligheden var fem drenge i stedet for fire.
Det er ligegyldigt, at det er uforeneligt med teorierne,
de brugte til at retsforfølge dem første gang.
De troede, at de ville få et Y-STR-resultat
og slå pointen fast.
I stedet fik de sandheden, og den kan de ikke håndtere.
Staten finder på den teori,
at det må være forurening.
Der må være sket noget med denne prøve.
Det kunne være forurening eller en anden involveret.
DISTRIKTSANKLAGER, TRAVIS COUNTY
Proceduren for indsamling på gerningssteder i 1991
med laboratoriets behandlingsprocedurer
og håndteringsprocedurer.
Y-STR kan opsamle afstødte hudceller.
Så alle, der havde kontakt eller var tæt på vatpindene,
kunne have forurenet beviserne.
Man skal tænke på gerningsstedet.
Og der var vel ti centimers oversvømmelse.
AMYS SVIGERINDE
Der er nøgne piger på gulvet med vand.
Det kunne være hvad som helst.
AMYS BROR
Det er en restaurant. Der er konstant mennesker.
Så de begyndte at teste alle brandmænd,
der var på stedet. Det var over 50.
Alle de betjente, der var der, alle andre politifolk,
retsmedicineren. De tester Amys far...
...bror...
enhver anden, som de tror, det kunne være.
Efter at have testet mere end 200 mænd,
der så meget som så liget, var i nærheden af liget,
var der ingen andre,
undtagen måske en eller anden, der ikke er i denne bunke,
altså den rigtige morder.
Tanken om, at det kunne være forurening, ja.
Det er en mulighed. Er det sandsynligt? Nej.
En fuld profil i en vaginalprøve fra det yngste offer?
Nej. Det er ikke forurening. Det er morderen.
TRAVIS COUNTY FÆNGSEL
JUNI 2009
Siden den oprindelige retssag
er nye udviklinger inden for DNA-teknologi blevet tilgængelige.
I øjeblikket står det klart for mig,
at vores beviser i sagen om
disse fire unge kvinders død inkluderer DNA fra én mand,
hvis identitet vi endnu ikke kender.
I betragtning af det kunne jeg ikke med god samvittighed
tillade denne sag at gå i retten, før identiteten af denne mand
er fastslået, og den fulde sandhed er kendt.
For første gang i strafferetslig historie i Texas
blev to unge mænd løsladt mod personlig kaution
for fire tilfælde af mord.
Jeg besluttede, at jeg ikke kunne holde de anklagede i fængsel længere,
så jeg løslod dem mod personlig kaution
og gav staten en deadline til at være klar til at gå i retten.
Jeg tror, at Robert Springsteen og Michael Scott er ansvarlige
for dødsfaldene i yoghurtbutikken.
Jeg kan forsikre lokalsamfundet om, at vi vil fortsætte med at arbejde
på denne sag, indtil vi får en ny retssag.
Det første, jeg sagde til Robert,
var, at jeg var ked af, at denne dag først kom nu.
Han har ikke været fri i over ti år.
Det løfte, jeg gav ham, er, at han aldrig skal tilbage.
Vi vinder sagen, og jeg er ligeglad med hvordan.
Retssag, afvisning, hvad som helst.
Hvordan føles det at være ude?
Det er vidunderligt, og jeg vil takke Gud og mine familier og min advokat
for denne mulighed. Tak.
At vide, at det er muligt,
at der aldrig bliver fundet et match, generer ikke denne mor.
Sagen er stadig god. Vi havde slet ikke brug for DNA.
JENNIFER OG SARAHS MOR
De vil bøde for det resten af livet.
Og hvis jeg var dem, ville jeg nok bare blive i fængslet.
Det er sikrere, for der er mange, der er vrede over det her.
JULI 2009 EN MÅNED EFTER LØSLADELSEN
Denne sag er meget enkel.
Det handler om en skidt afhøring,
hvor forhørslederne gik over stregen
med en taktik, vi ved, fører til falske tilståelser.
De lider af noget, der kaldes bekræftelsesbias,
hvilket betyder, at de leder efter
beviser på skyld, fordi det er det, de allerede tror.
Det her er Carlos Garcia, og jeg tror, at det, han gør her,
er at øve sig på sin åbningstale
til den nye retssag, der skulle finde sted
i 2008, 2009.
Han prøver at få Michael til at huske detaljer.
Og Michael bliver bange, og han kan ikke huske det.
Han begynder at sige: "Det er pistolen, er det ikke?
Kom nu, fortæl mig det."
Michael siger: "Ja, det er pistolen. Den pistol, han skød pigerne med."
Paul Johnson vidste det, som han ser på det videobånd...
Han sidder i et andet rum tæt på og ser det hele ske.
Og Paul Johnson ved i det øjeblik, at det ikke er pistolen.
Fordi Paul Johnson havde fået den testet.
Og Austin-politiets ballistiske person sagde:
"Det er usandsynligt, at den pistol blev brugt til at dræbe pigerne".
Jeg synes ikke, der blev lagt nok vægt
i den første retssag på det faktum,
at pistolen ikke matchede,
at der ikke var fysiske beviser, der forbandt drengene med sagen.
Politiet vidste, at pistolen ikke matchede,
selvom de indikerer i Michael Scotts afhøring,
at de havde den matchende pistol.
I de 17 år, siden denne forbrydelse blev begået,
er der ikke blevet fundet et eneste gran af fysiske beviser,
der forbinder drengene med det gerningssted.
Ikke ét.
Hvor længe var det?
- Otteogfyrre minutter. - Okay.
Ja, det skal skæres ned med 20 minutter.
For pokker da.
Efter min egen mening ødelagde Johnson det.
Ikke alene ødelagde han det, han skjulte ting, der ikke passede.
Så med hver eneste test fra blyet
fra de kugler, der sad i pigerne, kan de ikke sige, om det virkelig kom
fra Maurices pistol, eller om det ikke gjorde.
Det, Maurice havde sagt, var:
"Denne pistol, som jeg blev anholdt med, er den pistol,
som Forrest tog for at dræbe pigerne".
Men vi har altid vidst, at Maurice havde adgang til andre våben.
Så selv om vi ikke kunne få en positiv identifikation,
ville det ikke have frikendt Maurice, fordi vi vidste, at han havde andre.
Den pistol, han blev anholdt med,
ville kun matche, hvis man tror på Maurice.
Jeg mener, jeg er et ærligt menneske.
Jeg fortæller sandheden.
Jeg synes, jeg er ærlig i alt, hvad jeg gør,
og jeg synes, at min efterforskning blev udført på en ærlig måde.
I mine øjne bekræftede dommene, hvad jeg altid havde troet,
at de ikke bare havde gjort det, men at vi beviste
ud over enhver rimelig tvivl, at de havde gjort det.
TRAVIS COUNTY JUSTITSCENTER
Michael Scott og Robert Springsteen
er gået ind i retten mange gange,
men dette var første gang, de gik ind som frie mænd.
Begge havde været løsladt siden juni,
da distriktsdommer Mike Lynch løslod dem mod kaution
og sagde, at anklagerne skulle præstere eller forsvinde inden i dag.
Ro i retten, tak. Alle bedes rejse sig.
167. distriktsdomstol i Travis County er nu sat.
Mike Lynch er dommer. I må gerne tage plads.
God eftermiddag, alle sammen. Vi tager referat.
I august udstedte retten en kendelse
på grund af den unikke karakter og omstændighederne i denne sag,
der fastsatte i dag som den dato, hvor parterne skal meddele,
om de er klar til at påbegynde en nævningesag.
Som retten ved, er staten i gang med
at teste for at identificere den mandlige donor...
VICEDISTRIKTSANKLAGER
...som vi afdækkede gennem nogle Y-STR-test
fra en af de vaginale prøver fra et af ofrene i vores sag.
Så på grund af det, hr. dommer,
at vi endnu ikke har identificeret den mandlige donor,
ser staten ingen anden mulighed på dette tidspunkt
end at indgive en begæring til retten
om afvisning, mens vi afventer yderligere efterforskning
af identiteten på denne mandlige donor.
- Noget andet fra staten? - Nej.
Tilsyneladende uden indvendinger vil retten imødekomme forslagene
for hver af anklagerne, for hvert af de to principper.
Da staten ikke var klar på den dato på grund af beviserne,
tvang jeg dem stort set til at afvise sagen uden forbehold.
Jeg mener bare, vi håndhævede loven og gjorde, hvad der var fair.
Jeg kan se, hvordan de fleste er utilfredse med...
Undskyld mig.
...at der ikke er en endelig afgørelse.
Men jeg går ud fra, at de anklagede
er glade for at være ude af fængslet og ikke længere anklaget.
Hr. Springsteen?
Ingen kommentarer lige nu, tak.
Der er ingen sejr her.
Det primære spørgsmål i denne sag er stadig ikke blevet besvaret.
Hvem begik disse forbrydelser?
Hvor er de mennesker? Og vi er nødt til at finde dem.
Men mest af alt synes jeg, at vi skal gemme vores sympati og bekymring
til pigernes familier.
Man kan gå i retten, men man kan ikke få retfærdighed.
Man får kun loven.
Retfærdighed for dig kan være anderledes end for mig...
AMYS FAR
...eller enhver anden.
- Ja. - Retfærdighed kan være hævn.
Tag ikke fejl...
dette var en svær beslutning
og en, jeg helst ikke ville tage.
Men jeg tror, det er den bedste juridiske og strategiske vej...
KRIMINALBETJENT
...for i sidste ende at stille Springsteen og Scott for retten.
Vil I nogensinde lave en bred søgning på
CODIS eller en stor database over seksualforbrydere?
Der er ingen database for denne særlige type profil.
Det er kun en Y-profil, og der er ingen database for det.
Kan du sige noget om, hvad det betyder for retssystemet?
For enten har du ladet to mordere gå ud af retten i dag,
eller også er de forkerte blevet fængslet.
Hvordan skal folk have tillid til retssystemet,
når ingen af delene synes at være et godt resultat?
Fireogtyve borgere i Travis County har hørt denne sag
og har dømt begge disse mænd før.
Det er bare en ny drejning i sagen.
Vi er nødt til at fortsætte med at søge efter donoren af dette DNA.
Som sagt er det ikke retfærdigt at give sagen til et nævningeting nu.
At bede dem om at gætte eller formode.
Så vi venter.
- Tillykke. - Tak.
Du så selvsikker ud i dag.
Det er hans første dag som en fri mand.
Næsten fri, i hvert fald ude af fængslet.
Du ser godt ud. Jeg synes, du ser godt ud.
Jeg synes, du ser sund ud...
Selv om anklagerne er blevet frafaldet mod dig nu...
NOVEMBER 2009 EN UGE EFTER AFVISNING AF SAGEN
...er du meget tæt på at være frikendt i offentlighedens øjne.
Jeg er ikke blevet frikendt.
Mine anklager er kun blevet afvist.
Så jeg gik...
fra det ene fængsel til det andet.
Pis.
Et par bukser til 100 dollars, og så passer bæltet ikke i stropperne.
Det var ikke spændende, som jeg tror, at mange
ville tro, det ville være,
fordi man ikke kan lade være med at tænke på det.
Der er altid det spørgsmål: "Bliver jeg nogensinde frikendt?"
- Hej! Rart at møde dig. - Produceren er med.
Lad som om I er hjemme.
48 HOURS' FILMHOLD
Jeg kan lave en kande kaffe mere. Vi har Gatorade og Dr. Pepper
- og selvfølgelig vand. - Meget sødt. Ellers tak.
Vi vil bare gerne have lidt B-optagelser,
bare hvad du laver til hverdag nu.
Det her er mit køkken, så at sige.
Jeg har en lille brødrister. Jeg har en mikrobølgeovn.
Jeg har en stegepande.
Robert Springsteen, nu 35 år gammel...
48 HOURS FJERDE AFSNIT
...havde aldrig forventet at tilbringe de sidste ti år i fængsel.
Der har været ståhej og galskab i de sidste mange år,
og jeg vil gerne have nogle ting sat på plads om dette
og lade folk høre sandheden.
Blev dine fingeraftryk nogensinde fundet noget sted
- i yoghurtbutikken? - Nej.
- Dit blod? - Nej.
- Dit DNA? - Nej.
- Noget hår? - Nej.
Men han kan ikke forklare, at han efter timers benægtelse
endelig tilstod til politiet.
Hvordan kunne det ske?
Det ved jeg ikke.
Der er psykologiske aspekter ved det, som jeg ikke forstår.
Fortryder du beslutningen om at tilstå?
På en måde ja, og på en måde nej.
Jeg har talt med flere advokater og flere eksperter,
og de har alle sagt: "Det kan ske for alle".
Folk er først nu for alvor begyndt
at finde sandheden om falske tilståelser
og fremtvungne tilståelser.
NOVEMBER 2009 TRE UGER EFTER AFVISNING AF SAGEN
Er det godt? Ja. Dræb ham, Belle.
Hej, frøken Belle.
Har jeg fortalt jer om linjen?
John Wisser spurgte mig, hvilken linje i poesi
jeg ville bruge til at karakterisere afslutningen på min sag.
Og jeg fortalte ham, at det var T.S. Eliot.
Det er sådan, verden vil ende
Ikke med et brag, men en klynken
Det er utilfredsstillende.
Det er simpelthen slut, fordi videnskaben ikke har en mening.
Og her sidder vi så.
Og der kan du se, ved Gud.
Vil du have en cigar?
Nej, ellers tak.
Jeg talte lige med dommer Lynch i formiddags.
Sagen er slut, men det bliver den aldrig.
Det var en af de ting, vi talte om.
Han spurgte om dig, og jeg fortalte ham det.
Han tror, du er væk.
Jeg sagde bare, at du er i West Virginia, og jeg sagde,
at du aldrig kommer tilbage til Texas.
Anklageren mener, at du er skyldig. Politiet er næsten rasende over det.
Hvis de kunne fange dig bag rattet, ville du ikke komme ud af Austin.
De ville finde en grund til at sætte dig i fængsel.
Det er det, jeg siger.
Selv hvis anklagerne blev frafaldet,
ville det være en sensationel nyhedshistorie.
Den anklagede i yoghurtbutikken. Belle, helt ærligt.
Belle, jeg vil sætte dig...
Nej, jeg er ligeglad med, hvad du synes.
KAUTION TIL ENHVER TID DØGNÅBENT
Jeg kan godt lide Texas. Jeg hader at rejse,
men det er det bedste lige nu, så...
Jeg var ikke klar over, at politisituationen var så alvorlig.
Vi ved ikke med sikkerhed, om det er tilfældet,
men det ser ud til at være ret slemt,
og vi vil bare ikke have problemer.
Så det er bedre at være på den sikre side.
Østgående N2. Der er en parkeringsplads her.
ET ÅR SENERE
EMS 10-18, jeg har en betjent nede.
Et rutinemæssigt trafikstop endte med en fatal nedskydning
af en mand, der havde en fortid med politiet i Austin.
Det lykkedes betjenten at affyre et enkelt skud,
som ramte den mistænkte.
Vi hører, at den dræbte var Maurice Pierce.
Politiet siger, at Pierce ikke stoppede ved et stopskilt
og begyndte at springe over hegn for at komme væk
gennem dette nabolag.
Da Wilson endelig indhentede ham...
Betjenten forsøgte at få kontrol med ham og få ham i forvaring.
Han sagde, at han mærkede noget vådt.
Han indså, at Maurice havde taget
kniven fra sit bælte og skåret halsen over på ham.
Betjent Wilsons tilstand er stabil.
Få minutter senere ringede naboerne til politiet
og sagde, at gerningsmanden lå død i en have længere nede ad gaden.
Maurice Pierce er et navn, som mange Austin-borgere kender godt,
forbundet med de berygtede mord i yoghurtbutikken.
Medlemmer af Pierces familie siger,
at fortiden fulgte ham, og at han ikke stolede på politiet.
En overbetjent i drabsafdelingen
ringede næste morgen, og jeg skældte ham ud.
Jeg sagde, at han burde have hentet mig.
Jeg vil ikke høre, Maurice er død. Jeg vil se, Maurice er død.
Hvad jeg altid havde håbet, ville ske,
var, at vi ville få beviser
til at få ham for retten, og det ville være for mord,
og han ville få en livstidsdom.
Så da
jeg fandt ud af, at han var blevet dræbt,
gik det mig virkelig ikke på. Det lyder hårdt, men det er sandt.
I årenes løb talte Maurice Pierce med politiet,
de afhørte ham, og han talte altid med dem.
Pierce var altid bange for politiet.
De blev ved med at genere ham, fordi han altid var hovedmistænkt.
Johnson kom og generede ham, og han talte altid.
7 ÅR EFTER MORDENE
Jeg tror, du forstår,
at jeg, som er den ansvarlige for efterforskningen,
er frustreret over, at du har oplysninger om den,
og at jeg ikke kan få dem.
Så længe du
finder den absolutte sandhed om denne sag.
Men da de andre betjente
afhørte mig på politistationen...
Jeg var 16 år gammel, og de skræmte livet af mig.
De sagde: "Vi ved, du gjorde det,"
når jeg intet vidste om det.
Jeg var ikke i nærheden...
Jeg var der ikke engang. Jeg havde intet med det at gøre.
Men du sagde...
Forrest tog pistolen,
han kom tilbage, og han sagde, at han havde dræbt pigerne
med den pistol.
Hvornår sagde jeg det?
Ti dage efter, at det skete.
Efter de... Da de afhørte mig?
Jeg ved det ikke. Jeg var der ikke.
Og jeg har ikke hele afhøringen.
Ja, du har fra kl. fem om morgenen.
- Ja, men jeg... - Hvad skete der med
hoveddelen af afhøringen?
Hvad skete der med den del,
hvor de skræmte livet af mig?
De smed billeder i hovedet på mig og sagde: "Sådan ser pigerne ud nu,"
og alt det.
Hvad skete der med alt det?
Jeg tror ikke, de havde båndet kørende.
Det er derfor, jeg er så pokkers bange.
Jeg har ikke kastet noget efter dig.
Når man sætter en 16-årig person herind
og siger: "Vi ved, du dræbte de mennesker,"
når jeg intet vidste om det.
Det skræmmer livet af en.
Ville du kunne huske det, hvis du dræbte dem?
Ja, jeg ville.
Det håber jeg da.
Hvis jeg havde dræbt pigerne, ville jeg ikke snakke med dig.
Du sagde:
"Jeg kan ikke huske det, jeg kan ikke huske det".
Og mens jeg skrev, begyndte du at græde.
Det er ikke en, der ikke husker.
Du husker.
At man græder, betyder ikke, at man skjuler noget.
Hvad betyder det så?
At du skræmmer livet af mig.
Det var det, det betød.
Pierce døde på grund af sin PTSD.
Jeg er ikke i tvivl.
Havde Maurice Pierce ikke besluttet at tage en pistol med i centret
den 15. december 1991, ville han stadig være i live,
og ingen af os ville tale om det her nu.
Jeg forsøger ikke at have en masse polititing i mit hus.
Jeg tager mine sko af ved hoveddøren og prøver at efterlade alt der.
Men så arbejder jeg hjemmefra et par timer hver dag.
AFDELING FOR UOPKLAREDE SAGER
Det er vel på en måde ligegyldigt.
AUSTIN POLITI
Da jeg var i drabsafdelingen, opklarede jeg 100 % af mine sager.
Jeg gik derfra uden åbne sager.
Måske bragte det uheld.
"Åh, tror du, du er god? Her er yoghurtbutikken."
I O.J. Simpson-sagen skulle man bruge en masse blod til DNA-test.
Det var dengang, DNA blev almindeligt,
det var Simpson-retssagen.
Nu taler vi om pikogram,
hvilket er en tusindedel af et nanogram.
Det kan ikke ses med det blotte øje.
Og det virker, som om hver gang man taler med laboratorierne,
kan de gøre mere med mindre.
AFDELINGEN FOR UOPKLAREDE SAGER
Vær meget forsigtig.
Sådan, ja.
Er det stort set, som det var?
Det her er rekonstrueret ud fra fotos og video fra gerningsstedet.
Det her er selvfølgelig ude foran, hvor alle kunderne sad,
og baglokalet, hvor ilden startede, og hvor pigerne lå.
Det er det første, vi ser, for vi har alle pigerne heroppe
med en biografi om hver enkelt.
Det er det første, man ser hver morgen.
Så det er en påmindelse om, at disse piger har en historie,
har familier, ansigter og liv.
Det er ikke bare en sag.
Det er meget mere end det.
Vi har noget af det originale materiale fra yoghurtbutikken her.
Disse to arkivskabe er fulde af originalt materiale.
Og så er der flere arkivskabe et andet sted.
Så igen, sagen er så omfattende,
det er kun en del af nogle af papirkopierne.
Her er det. Vi har stadig alle de originale VHS'er.
Det er afhøringer, det er et kamera i bilen,
det er de originale VHS’er,
og hvis vi ville se det, måtte vi finde en VHS-afspiller et sted.
KOPI AF KOPI AF ORIGINAL ROB SPRINGSTEEN
MICHAEL JAMES SCOTT EFTER ANHOLDELSE
Så vi har det her ukendte DNA...
YOGHURTBUTIK
GAMLE SAGER
...og jeg skal finde et navn. Det er mål nummer et.
Det kunne være forurening eller en anden person.
Hvad er sandsynligheden for, at det er forurening?
Vi har den første profil fra '08, der gik til et laboratorium.
Og så tidligt som i 2017 og 2019
finder vi den profil andre steder.
Et helt andet laboratorium.
Og helt forskellige, uafhængige beviser.
Så hvordan kan det være forurening,
når man har forskellige gerningssteder,
forskellige mennesker med forskellig bevissikring,
og disse ting sendes til forskellige laboratorier på forskellige tider?
Det ville være at vinde i lotto flere gange,
chancen for at usammenhængende prøver
håndteret af forskellige folk på forskellige laboratorier
på forskellige tidspunkter på en eller anden måde blev forurenet
af den samme mandlige profil.
Det sker ikke.
Jeg formoder, at staten Texas nu vil sige,
at der i virkeligheden var fem drenge i stedet for fire.
Det er ikke forurening fra laboratoriepersonale eller på stedet,
men at sige, at det er vores femte person,
eller at det viser, at de fire slet ikke var der,
det er en anden person...
Indtil vi finder ud af, hvem den profil er,
er det bare spekulation.
Det forstod jeg virkelig ikke.
Fordi alle siger forurening.
Familien har fortalt mig, at de tror, at prøverne er kontaminerede.
Det sagde en tidligere betjent også til mig.
Så jeg antog bare...
fordi det er folk, der har arbejdet med sagen.
Ja...
Min hjerne er ved at eksplodere,
fordi der ikke er andre i nogen af tilståelserne.
Så det må betyde...
Det ophæver tilståelsen.
Det giver ikke mening med tilståelsen...
for mig.
Vel?
Ja.
- Ja. - Jeg...
Jeg blander mig udenom, indtil jeg finder personen.
Det kunne komme tilbage til nogen, der intet har med det at gøre,
at deres DNA blev overført af en helt normal grund, ikke?
En ven eller sådan noget.
Eller det kan være en blindgyde. Vi ved det bare ikke.
Vi kan ikke tænke på DNA som bevis på skyld eller uskyld.
DNA-EKSPERT
DNA er noget, der siger: "Jeg har en prøve,
og jeg kan måske fortælle dig, hvem der er kilden til denne prøve,
eller hvem der ikke har bidraget til prøven".
Men hvordan det endte der, hvornår det endte der,
det er op til efterforskningen og alle de andre faktorer.
Hver gang man laver en DNA-test,
skal man bruge en del af prøven.
Når vi har brugt den, er den der ikke længere.
Så når man har en DNA-prøve, og der er meget lidt,
har man måske kun én chance, fordi man skal bruge det hele.
Og så er der ingen vej tilbage.
Her har de fået en Y-profil fra Jennifer Harbison.
På mange måder rykker man grænserne her
til banebrydende teknologi, hvis ikke spritny teknologi.
Så vi ved ikke, om det her vil give
det svar, vi ønsker, hvilket er noget,
eller om det bare er spild,
fordi ingen har gjort det på den slags arbejde før.
Det er et sidste forsøg, for der er ikke andet at bruge
til at forsøge at opklare mordet.
Okay, vi ringer, bær over med os,
for vi kan måske opklare forbrydelser,
men vi kan ikke løse teknologi.
Det er mit hold lige her bagved. Dem har jeg fortalt om.
PRIVATDETEKTIV
Og de er alle så begejstrede...
PENSIONERET KRIMINALBETJENT
...for at møde dig, fordi jeg har pralet.
Vi har en masse spørgsmål,
men jeg tror, vi vil starte med,
hvad ville du gøre anderledes, med det du ved i dag?
Jeg ville have fortsat med at efterforske
folkene ved bækken.
Mac og dem, der hang ud i bækken sammen med Mac.
Ikke for at se på dem som mistænkte, men bare for at få andre oplysninger,
for der var tonsvis af tips om Maurice.
Under broen, hvor disse mennesker hang ud,
det er der, Maurice fortalte Polanco, at de opbevarer den fælles pistol.
Denne fælles pistol formoder vi er .380'eren.
Maurice, kan du føre os til det sted, hvor han gemmer pistolen?
Du ved godt, hvor Shoal Creek er, ikke?
Ved bækken dernede, bagved...
Det var der, Forrest sagde, han havde den.
Var det der, Forrest sagde, at Mace opbevarede den?
Alt det vidste jeg ikke. Det er sindssygt.
TIDLIGERE "BÆK-PERSON"
Jeg ved slet ikke, hvad jeg skal sige.
Men da han talte om Mace,
som boede i North Cross Apartments med sin mor,
må han tale om mig.
Ja, jeg boede i denne lejlighed, men på den anden side.
Præcis der?
Jeg ved ikke, om der var andre, der boede i North Cross Apartments
med deres mor. Det var mig,
"skinhead" eller noget.
Jeg troede aldrig, jeg ville komme tilbage.
Ja, jeg føler, at min barndom hjemsøger mig.
Jeg føler, at det var her.
Ja, yoghurtbutikken var, hvad, to minutters gang lige derovre?
TIDLIGERE "BÆK-PERSON"
Et par kilometer? Jeg mener, virkelig, virkelig tæt på.
Indkøbscentret var lige bag de lejligheder.
Men jeg tror, der har været meget erosion.
Jeg tror, det var...
Vi kom herned for at gemme os og drikke øl.
- Ja. - Det var alt.
I udsagnet
stod der, at I havde våben hernede.
- Det er noget værre vrøvl. - Jeg er blevet spurgt om det.
- Det er så latterligt. - De spurgte mig om det.
De bad mig også om en aktuel DNA-prøve,
jeg tror, de sagde, at de mistede den oprindelige, så...
For det første havde vi ingen penge.
Så hvis vi havde penge til at købe pistolen,
ville vi ikke efterlade den i bækken.
Så den idé om et fælles våben er fuldstændig absurd.
Jeg tror, vi var meget overmodige,
og vi ville være hårde og seje, men det var vi ikke.
Vi var ikke onde. Vi gjorde aldrig nogen fortræd.
Og... Ja.
Min erfaring er, at folk ikke ønsker at høre,
at der findes onde mennesker i verden,
og at langt de fleste af os
hverken er gode eller onde, men vi går den vej, vi vil,
hvilket til dels kan forklare, hvad der skete deroppe, ikke?
Nogen var onde, og nogen gik med.
Jeg kæmper med,
hvorfor medløberen aldrig har indrømmet noget.
Hvorfor sagde de aldrig noget?
Fordi ja, nogen var onde,
men jeg har en tendens til at tro, at folk vil gå den vej, de vil.
Jeg vil aldrig være en af dem.
En fin cirkel hele vejen rundt.
Alle tager hinanden i hånden.
Vi takker dig, mand deroppe.
REVISOR, BURNET MIDDLE SCHOOL
Vi er taknemmelige for, at du har ført os hertil.
Vi beder dig om at holde alle her sunde og raske,
og at vi i dag finder lidt fred og afslutning.
- I Jesu navn, amen. - Amen.
Lad os fjerne den, for jeg kan se, at kapslen er der, se.
- Åh, ja. - Så den er der.
Så lad os flytte den derover. Forsigtig.
Vi sætter den tilbage, hvor den var.
- Var det beton eller en kasse? - Jeg kan ikke huske det.
Jeg kan huske, at de gjorde det.
Der er noget. Jeg ved ikke, hvad det er.
Jeg ved ikke, om det er den.
- Kan du ikke huske det? - Jeg kan ikke huske det.
- Det år var en tåge. - Ja.
Ja.
Jeg ved det ikke.
Jeg tror ikke, den er her med alle de rødder.
Nej. Måske er den herovre.
- Mon den er her? - Det giver ingen mening...
Hun mener, det var ved siden af gårdspladsen.
Og selv forældrene er ikke særlig sikre,
så tror du, at du ved det? Kan du hjælpe mig?
"Altid bedste venner", ja.
Amy Ayres, 21. februar 1992, hr. Suns årbogssponsor.
Her er den.
- Sådan. For pokker da! - Pas på.
- Åh, sikke et rod. - Avis.
Der er noget i en plastikpose.
Hent skraldespanden herover, så kan vi...
Båndene? De er fra træet.
- Wow. - Det er, hvad det er.
Båndene fra træet, da de plantede det.
Jeg kan se nogle navne.
Ja, de bandt dem på, da de plantede det.
- Vi vil ikke glemme. - Nej.
Det her var kassen.
Det er rart for dem at vide, at de ikke var alene om det hele,
selv om de følte det.
SHAWN OG ANGIES DATTER
For det er tydeligt, at mange virkelig elskede hende
og tænkte meget på hende.
Det er hende.
Fordi engang, da vi gik i grundskolen,
jeg ved ikke, om hun nogensinde...
Hvis det tørrer, kan man måske se mere.
Der var dele, jeg intet vidste om,
men jeg føler, at jeg altid har kendt til det.
Hos mine bedsteforældre har de en pude med hende på.
Og jeg undrede mig altid over, hvem hun var.
Og så har de en gang, og i hele gangen
er der en masse forskellige ting med hende på.
Man kan se, hvordan det påvirker dem.
Far taler ikke så meget om det.
Det er normalt mor, der råber til folk om det, men...
Jeg ved ikke, man spekulerer på, hvordan de ville være,
hvordan han ville være, hvis det ikke var sket.
VI VIL IKKE GLEMME
Endnu et kapitel er lukket.
Der er så mange måder, hvor tabet af min søster for 30 år siden
dukker op i mit voksne liv på.
Jeg hedder Sonora, og jeg er terapeut.
ELIZAS SØSTER
Jeg har privat praksis i Massachusetts.
En ting, der drog mig til denne form for arbejde,
er, at jeg har brugt så meget af mit liv på at forsøge at hele.
Helt i begyndelsen, da du mistede dit barn,
så vil jeg gerne se på,
hvordan den første oplevelse var for dig.
Jeg tror, der er en fordel ved at fortælle historien
i forskellige sammenhænge, på forskellige måder.
Jeg vil give dig mulighed for at skrive et brev til dit barn.
Det kunne være det, der sker i dit liv i dette øjeblik.
Men jeg tror ikke, at traumet nogensinde mister sin styrke.
Når du spørger mig: "Kan jeg huske yoghurtbutikken?"
Kan jeg mærke, at min krop ændrer sig,
når jeg har det minde.
Det ændrer sig måske aldrig.
Det er 31 år siden, og vi taler stadig om det,
og jeg prøver at lade være.
Jeg ville nok slet ikke,
- hvis jeg ikke havde talt med dig. - Nej.
Men jeg havde brug for den forbindelse med dig.
I går talte vi om
at ved at gennemgå denne oplevelse, begynder man at vide ting,
som andre mennesker ikke ved.
Og jeg tror ikke, at det fungerer sådan for alle.
Nej.
Fordi nogle mennesker,
som jeg kender i min familie, blev mere kyniske.
Jeg kan ikke helt finde ordene,
og jeg har også prøvet for mig selv,
hvorfor disse tragiske oplevelser åbnede mig til at elske mere.
For det kunne gøre det modsatte.
I øvrigt sker begge dele.
Ja, fortæl mig om det.
- Begge dele sker. - Ja.
Man bliver virkelig sur og kynisk omkring ting,
men så føler man også, at man er på den anden side.
Man kom tættere på kærligheden.
Vi har utrolige værktøjer til at heles, og vi bruger dem sjældent.
Vi kommer så tæt på smerten, at det er mere behageligt at være der,
end det er at gå mod lyset, hvor friheden er.
ELIZA OG SONORAS FAR
Det hører jeg i de traumegrupper, jeg arbejder med.
"Jeg kan ikke lide det her,
men jeg er bange for, at jeg ikke ved, hvad der ellers er.
Og det her er noget, jeg kender. Jeg ved, hvordan man gør det.
Jeg kan holde fast i smerten.
Jeg kan leve med den."
Jeg plejer at sige, at når jeg dør,
håber jeg, at jeg er modig, og at jeg kan springe ud i det.
Jeg vil have friheden til at falde ind i det næste, hvad det så end er.
- Ja, at give slip på frygten. - Give slip på frygten.
Jeg tror, at en af de svære ting, og det går op for mig 30 år senere,
er at finde ud af, hvordan man skal leve sit liv efter alt det her.
Ikke at man skal være ligeglad,
ikke at man ikke skal noget, men man er nødt til
at finde ud af, hvad man elsker, og hvad man gerne vil.
Ja.
Og det er virkelig svært.
Men jeg synes, det er meget vigtigt. Jeg vendte tilbage til skolen igen
ti år senere.
Blev ingeniør, hvilket jeg elsker.
Og jeg synes, at den svære del
med drab er, at man bliver knyttet til efterforskningen.
Ja.
Er det godt? Er det dårligt? Er der nogen, der har kvajet sig?
Det var ikke, før jeg gik i en rigtig
fokuseret sorggruppe, at jeg virkelig befriede mig selv.
Jeg blev inviteret, fordi min far var død det år.
Og det var ret trivielt.
Desværre. Han var 85. Han havde været syg i lang tid.
Jeg brugte hele sorggruppen på at tale om Eliza.
Det var meget befriende faktisk at fokusere på sorgen.
Jeg tror, man benægter det i mordsagerne.
- Ja. - Det er alt sammen nødvendigt.
- Men det er ikke nødvendigt for os. - Ikke nødvendigt for mig.
- Ja. - Ja.
Det er jeg meget enig i,
for vi troede, at vi gjorde det rigtige
ved at tale offentligt om det.
Fordi vi havde brug for at holde det derude,
så vi stadig ville have støtte
fra lokalsamfundet, og de kunne elske os
og hjælpe os med at finde dem.
Hver gang, der skete noget, havde vi kameraer.
Og som tiden går, slider det på en.
Der er gået 31 år.
Jeg ville ikke gøre det på samme måde.
Jeg ville trække mig tilbage
og tage langt væk og have noget stille tid med Gud.
Men det, vi skal være forsigtige med,
fordi vores har været så offentlig,
er, at de fleste mennesker ikke har den støtte fra omgivelserne.
Deres bror bliver dræbt, og ingen taler med dem om det.
De bruger ikke hans navn længere.
Man har brug for den kærlighed. For at blive holdt om, når man lider.
Det var det tveæggede sværd ved offentligheden.
Vi fik meget opmærksomhed tidligt, fordi det var noget nyt.
Fire hvide piger blev dræbt.
Og sagen... Ja, den ved vi intet om.
Hvad ved vi om sagen?
Uanset hvad de fortæller os, tager vi det for gode varer.
Fordi det er...
Ja, jeg ville have taget et skridt tilbage lidt mere,
men jeg følte mig så forpligtet til at gennemføre det her.
Undskyld afbrydelsen, men vi skal bruge et billede af jer to.
Okay.
- De to? - Bare os to.
- Nej, I to. - Et bredt billede af os.
Tak, fordi du gjorde det,
det var virkelig godt.
Var han ikke sød? Han er så god.
Jeg vidste, det var bedre med mig.
Ja, og når han vil dele sine erfaringer...
- Og det gjorde han. - Men han er bange, ja.
- Jeg var glad. Det var rart. - Ja. Jeg er så glad.
Jeg...
Lægger det hele væk lidt.
Det har været et par hårde dage at komme i gang med alt det her igen.
Men jeg elsker dig, og jeg sætter pris på muligheden.
Du har givet mig en kæmpe gave.
Ved at tale med mig de sidste dage, jeg kan ikke takke dig nok.
Jeg har lært så meget af dig.
- Jeg håber, at det hjælper nogen. - Det hjælper mig.
- Det er den eneste, jeg tænker på. - Ja, det hjælper mig meget.
Jeg er bare så taknemmelig for, at du deler din erfaring med mig.
Jeg har ikke min mor, men jeg kan tale med dig.
Den ene eller anden skøre gamle kone.
- Det burde passe rigtig godt sammen. - Ja, præcis.
Det burde være den samme person.
Ja.
- Okay. Er I færdige med det her? - Fik I det brede billede?
Okay, vi er her.
Det er bare svært at se.
Billederne på væggen er nogle af de sager,
som vi har opklaret i løbet af årene.
Hvor gamle var nogle af sagerne? Meget gamle?
Ja, de fleste af dem er fra 80'erne og 90'erne.
I har nok hørt den samme snak
fra alle betjente i de sidste 30 år, at "vi arbejder hårdt,"
"vi arbejder på det," og jeg er bare den nyeste fyr,
men I skal vide, at jeg gør alt, hvad jeg kan.
DNA'et er virkelig kernen i, hvor vi er på vej hen.
Vi fortsætter med at revurdere hvert eneste bevis,
fordi det, der måske
ikke kunne testes for et par år siden på grund af, hvad det er lavet af,
dets tilstand eller noget,
er måske eller måske ikke noget, vi kan bruge nu.
Vi har en begrænset mængde.
Det er mit valg som leder, men ikke mit alene.
Jeg henter folk ind, der ved langt mere om DNA.
Nogle af landets eksperter, der giver råd for at sikre,
at når vi bevæger os fremad
med at teste noget,
for at bruge noget DNA, at vi har de bedste odds.
Hvis vi ikke har gode odds, så venter vi bare lidt endnu.
Hvis I har nogen spørgsmål,
vil jeg selvfølgelig med glæde besvare dem, så godt jeg kan.
Det er rart at få noget...
lidt info.
Vi har sagt dette i årenes løb,
at det altid var rart at få nye øjne på.
Vi kan kommunikere som familiemedlemmer og politi
og forhåbentlig opklare det i sidste ende.
Jeg er fortrøstningsfuld.
Jeg er overbevist om, at teknologien bevæger sig i et tempo,
så vi vil nå til et punkt, hvor vi kan teste en prøve,
der ikke kunne testes før,
med en realistisk forventning om at udvikle en profil før eller senere.
Vi opklarer det en dag. Det skal offentligheden vide.
POLITIETS HOVEDKVARTER
Du får din smerte på din måde og i din tid.
Du behøver ikke at besøge den her.
På et tidspunkt slutter projektet,
og forhåbentlig er filmen færdig, og man giver slip.
Det her var anderledes, fordi jeg ikke blev færdig.
Det var virkelig kompliceret.
Jeg kunne ikke se alle vinklerne, alle historierne,
alle menneskene.
Så den grundlæggende følelse var fiasko.
Og den større følelse var bare, at jeg havde svigtet folk.
Jeg følte, at jeg havde svigtet folk,
der viste mig en masse tillid.
Men jeg vidste, at det var værd at bevare.
Og jeg er glad for, at de optagelser finder et hjem.
Det føles som en måde
at hædre de mennesker på, der lod mig filme dem.
Som årene går,
ligger den stadig uopklaret.
Jeg plejede at gemme mig hver 6. december.
De kunne ikke finde mig. Jeg tog fri fra arbejde,
selv da jeg stadig var hos politiet og hos Metro.
Den 6. december kunne man ikke finde mig.
Jeg sad helt alene i et hjørne.
Det er min version, tror jeg, af en dag, der vil leve i vanære.
Og det vil nok være sådan, så længe det stadig er uopklaret.
Nogle gange tror jeg, at jeg har et minde, men det er et fotografi,
og det er et fotografi, som jeg har set mange gange,
og jeg skaber en slags historie omkring det.
Jeg tror ikke, det betyder noget, om mindet er nøjagtigt eller ej,
for det er dit minde.
Så du spørger, hvordan vi håndterer traumatiske minder
og ændrer dem eller helbreder dem, ikke?
Der er en tankeskole, der siger:
"Vi fortæller bare historien om og om igen".
Men jeg tror, der skal ske mere
end at fortælle den historie om og om igen.
Jeg tror, vi har brug for en masse støtte til det.
Og at have medfølelse fra andre omkring os
som vidner til vores historie.
Der er en reel fordel for både fortæller og publikum ved at fortælle
og høre den historie.
Jeg tror, det kan ændre, hvordan mindet lever i en.
Se, der er Eliza!
Tekster af: Anders Langhoff