Rob og jeg skrev brev til hverandre mens han satt i fengsel.
Han hadde mye tid, så han skrev lange brev.
FILMMAKER
Dette er det første.
"Kjære Claire,
når du sitter i fengsel, oppfører tiden seg merkelig.
Noen ganger tar et sekund hele dagen, og andre ganger tar en dag et sekund.
Når du sitter på cella i 23 timer, føles tiden evig ut.
Jeg leser mye.
Jeg har lest alt av Dune.
Det er nok en av de beste sci-fi-fantasiseriene noensinne,
og jeg synes det er en klassiker.
Jeg pusler ikke mye."
Jeg tror jeg sendte ham en puslebok.
"Men jeg hører på NPR, selv om jeg foretrekker BBC News.
Jeg har brukt situasjonen til å bli en bedre person
i de siste ni og et halvt årene.
Du ser det nok ikke, siden du bare har kjent meg
i en uke, men spør mamma eller pappa.
Du har kanskje allerede filmet dem.
Jeg vet ikke hva du har så langt.
Jeg har endret meg på så mange måter at det er umulig å forklare det.
Gjerne skriv tilbake snart. Med vennlig hilsen, Rob."
Det var hans første brev, og vi skrev til hverandre noen ganger
før han ble frigjort med forbehold.
VI VIL ALDRI GLEMME
Å høre at dommen min hadde blitt reversert, var enormt.
Jøss. Jeg stod
ved celledøren min da... For betjenten kom til deg,
for det kom ikke med vanlig post. Juridisk post er annerledes.
De leverer det til deg. Jeg tenkte: "Jøss, hva er dette?
Det er fra lagmannsretten." Jeg åpnet det og tenkte: "Jøss!"
De reverserte dommen på grunn av brudd på sjette grunnlovstillegg,
spesifikt retten til konfrontasjon.
I Springsteens rettsak,
tok de min skriftlige tilståelse. De fikk
en betjent til å lese den.
I min rettsak, tok de deler av videoavhøret hans.
Grunnloven sier: "Du har rett til
å konfrontere den som anklager deg."
Jeg nektet å vitne i hans rettsak.
Han nektet å vitne i min.
Så hvor kunne vi
konfrontere "anklagerne"?
DOMMER I ROB OG MIKES RETTSAK
Dette var en gråsone.
Og mens denne saken ble anket,
bestemte USAs høyesterett
at det totalt endret loven og gjorde det mye mer svart-hvitt.
Det reverserte saken.
Nye utviklinger
i en av Austins mest beryktede forbrytelser.
Texas lagmannsrett dømte
at Michael Scott fikk en urettferdig rettsak
i Travis County.
De sier at tilståelsen hans ikke ble lagt fram skikkelig til juryen
og han fikk ikke konfrontere Robert Springsteen,
en av anklagerne hans.
Scott og Springsteens dom ble reversert.
Lagmannsretten fastslo at den grunn- lovfestet rettigheten ble krenket.
Hver gang jeg hører de ordene...
ELIZAS MOR
...at deres rettigheter ble krenket...
Jentene våre ble drept.
Høyesteretten i Texas stemte om det, og det var fem mot fire.
HOVEDETTERFORSKER
Fire av dommerne sa:
"Nei, det spiller ingen rolle", men flertallet vant.
Fem av dem sa at det gjorde det, så de skulle tilbake for ny rettsak.
Claire Huie: Hvor lenge hadde du sittet i fengsel på det tidspunktet?
Seks og et halvt til sju år.
Det er en omtrentlig gjetning.
Folk skjønner ikke helt tidslinjen.
Forbrytelsen skjedde i 1991.
MICHAEL SCOTTS ADVOKAT
I 1999 tilstår Scott og Springsteen.
Springsteen taper rettsaken, Scott også.
En får dødsstraff, den andre får livstid.
Sju år senere, blir begge sakene reversert, og de får nye rettsaker.
Statsadvokaten bestemte
at siden tilståelsene indikerte at jentene,
i hvert fall en av dem, ble voldtatt,
kunne de kanskje finne DNA-bevis som de kunne bruke i rettsaken.
Fikk du orgasme?
Jeg vet ikke om jeg ejakulerte eller ikke.
Ved første rettsak, hadde de hentet bevis.
Det var ikke noe ukjent DNA på de testene.
På den tiden, trengte de mye væske.
Men nå testet de det med ny teknologi, Y-STR.
Det kan finne mye mindre mengder DNA.
Staten hadde fått vite om Y-STR-testing...
SPRINGSTEENS OG SCOTTS FORSVARSTEAM
...og tenkte: "Dette kan gå,
for nå får vi ikke bruke tilståelsene.
Vi skal bruke vitenskapen til å bevise det."
Det er et X-kromosom og et Y-kromosom.
Hvis du er XX, er du kvinne. Hvis du er XY, er du mann.
Y-STR ignorerer kvinnelig DNA.
Vi fikk en telefon fra dommeren.
"Hei, kan du møte oss nå?"
Da vi kom dit,
sa aktor: "Vi har funnet
en full Y-STR-profil i Amy Ayers."
13 ÅR
"Og den passer ikke noen av de mistenkte.
Ikke dine to eller de andre to."
Det viktigste DNA-et viser, er at det er noen andre.
ROBERT SPRINGSTEENS ADVOKAT
Det er ikke noen av disse guttene.
Nå skal vel aktoratet si
at det var fem gutter der, ikke fire.
Selv om det ikke stemmer med teoriene
de brukte for å dømme dem i første rettsak.
De trodde de skulle få et Y-STR-resultat
som skulle bekrefte det.
I stedet fikk de sannheten, og det tåler de ikke.
Aktoratet kommer med en teori
om at det må være kontaminering.
Noe må ha skjedd med denne prøven.
Det kan være kontaminasjon, eller en annen person.
STATSADVOKAT
Prosedyrene for bevisoppsamling i 1991,
og laboratorieprosedyrer
og håndteringsprosedyrer...
Y-STR kan plukke opp hudceller.
Så alle som hadde kontakt med disse prøvene,
kunne ha kontaminert beviset.
Du må tenke på åstedet.
Det var 10 cm med vann på gulvet.
AMYS SVIGERSØSTER
Det ligger nakne jenter på gulvet i vannet.
Det kan være hva som helst.
AMYS BROR
Det er jo en restaurant. Folk er der inne hele tiden.
Så de tester brannvesenet
som var på åstedet, over 50 av dem.
Alle politibetjentene og annet personell som var der,
rettsmedisineren, de tester Amys far...
bror...
alle som det muligens kan være.
Etter å ha testet mer enn 200 menn
som bare så liket eller var i nærheten av liket...
Det fantes ingen andre.
Med mindre det er noen som ikke er i bunken,
som for eksempel den ekte morderen.
Det kan være kontaminasjon.
Det er en mulighet. Er det sannsynlig? Nei.
En full profil funnet i vaginaen til det yngste offeret?
Nei. Det er ikke kontaminasjon. Det er morderen.
FENGSELET I TRAVIS COUNTY
JUNI 2009
Siden den originale rettsaken,
har ny DNA-teknologi blitt tilgjengelig.
Det er tydelig for meg
at bevisene vi har i drapene
på disse fire unge jentene inkluderer DNA-et fra én mann
som vi ikke kjenner til.
Derfor kan jeg ikke
la saken gå til retten før identiteten til denne mannen
er fastslått og vi vet sannheten.
For første gang i Texas rettsystemhistorie,
ble to unge menn løslatt med forbehold
ved forsettlig drap på fire personer.
Jeg fastslo at jeg ikke kunne holde de tiltalte i fengsel lenger,
så jeg løslot dem med forbehold
og ga staten en tidsfrist for å gjøre seg klar til rettsak.
Jeg er sikker på at Robert og Michael begge er ansvarlige
for drapene i yoghurt-butikken.
Jeg kan sikre samfunnet om at vi skal fortsette å jobbe
med saken til vi går i retten.
Det første jeg sa til Robert,
var at jeg var lei meg for at det tok så lang tid.
Han har vært i fengsel i over ti år.
Jeg har lovet ham at han aldri skal tilbake.
Vi skal vinne saken, uansett hva.
Rettsak, henleggelse, hva som helst.
Hvordan føles det å være ute?
Det er nydelig. Jeg vil takke Gud, familien min og advokaten min
for denne muligheten. Takk.
Å vite at det er en mulighet for at et treff
aldri blir funnet, plager ikke denne moren.
Vi har en god sak. Vi trengte ikke DNA.
JENNIFER OG SARAHS MOR
De vil betale for dette hver dag.
Hadde jeg vært dem, hadde jeg bare blitt i fengselet.
Det er tryggere for dem, for det er mange som er sinte.
JULI 2009 EN MÅNED ETTER LØSLATELSEN
Denne saken er veldig enkel.
Det handler om et dårlig forhør
der etterforskerne krysset grensen...
FORBEREDELSER TIL NY RETTSAK
...til taktikker som forårsaker falske tilståelser.
De lider av bekreftelsestendens,
som betyr at de ser etter
bevis som bekrefter det de allerede tror.
Dette er Carlos Garcia, og jeg tror
at han øver på introen sin
for den nye rettsaken. Det var vel i
kanskje 2008 eller 2009.
Jeg prøver å få Michael til å prøve å huske detaljer.
Og Michael blir redd, og så husker han ikke.
Han vil si: "Det er pistolen, ikke sant?
Kom igjen. Si det."
Michael vil si, "Ja, det er det. Pistolen han skjøt jentene med."
Paul Johnson visste, mens han så på videoen...
Han sitter på et rom i nærheten og ser på dette.
Paul Johnson visste at det ikke var samme pistol.
Paul Johnson testet den.
Ballistikkeksperten ved Austin politiet sier:
"Det er veldig usannsynlig at pistolen du har drepte jentene."
Jeg tror ikke det legges nok vekt på
at det ikke var samme pistol i den første rettsaken.
Det var ikke noe fysisk bevis som bandt guttene til åstedet.
Austin politi visste at det var feil pistol,
selv om at de indikerer i Michael Scotts avhør
at de hadde den riktige pistolen.
I de 17 årene siden forbrytelsen ble begått,
har de ikke funnet et eneste spekk av bevis
som beviser at guttene var på åstedet.
Ikke et eneste et.
Hvor lang tid tok det?
- Førtiåtte minutter. - Ok.
Det må kortes ned med 20 minutter.
Søren.
Etter min mening, rotet Johnson det til.
Ikke bare det, han gjemte ting som ikke passet.
Så hver test fra kulene
som ble funnet i jentene, kan ikke fastslå om det kom
fra Maurices pistol eller ikke.
Maurice hadde sagt:
"Pistolen som jeg ble arrestert med, er pistolen
som Forrest tok for å drepe jentene."
Men vi har alltid visst at Maurice hadde flere pistoler.
Så selv om vi ikke fikk positiv identifikasjon,
hadde det ikke frikjent Maurice, fordi han hadde flere pistoler.
Pistolen han ble arrestert med,
hadde bare passet om vi trodde på Maurice.
Jeg tror jeg er en ærlig person.
Jeg forteller sannheten.
Jeg tror jeg er ærlig i alt jeg gjør,
og jeg tror at etterforskningen ble utført på ærlig vis.
Og for meg, har domfellelsene bekreftet det jeg alltid har trodd,
at ikke bare gjorde de det, men også at vi beviste
over enhver tvil at de gjorde det.
TRAVIS COUNTY RÅDHUS
Michael og Robert...
OKTOBER FORBEREDENDE RETTSMØTE
...har gått i retten før,
men dette er første gang som frie menn.
Begge har vært ute av fengsel siden juni
da tingrettsdommeren, Mike Lynch, frigjorde dem med forbehold,
og sa at aktoratet måtte gi seg.
Ro i salen, takk. Kan alle reise seg?
Travis County tingrett har begynt.
Mike Lynch er dommer. Vennligst sett dere.
God ettermiddag. Det blir tatt opptak.
I august utstedte retten en rettskjennelse
grunnet de uvanlige tilstandene av denne saken
som satte dagen i dag som tidsfrist for at partene skal kunngjøre
om de er klare for rettsak.
Som retten allerede vet, utfører staten
testing for å identifisere den mannlige donoren...
ASSISTERENDE STATSADVOKAT
...som vi oppdaget gjennom Y-STR-testing
fra en vaginal test fra en av ofrene.
På grunn av det, kjære dommer,
da vi ikke har identifisert mannen,
ser ikke staten et annet alternativ
enn å be retten
om avskjedigelse på grunn av pågående etterforskning
for å identifisere mannen.
- Noe annet fra staten? - Nei, sir.
Uten noen åpenbare innvendinger, vil retten godta avskjedigelsen
for de to tiltalelsene og de to tiltalte.
Da staten ikke var klar da grunnet bevisproblemer,
jeg tvang dem til å avskjedige saken.
Vi håndhevet loven og gjorde det som var rettferdig.
Jeg kunne se at de fleste ikke var fornøyde...
Unnskyld meg.
...med at det ikke ble en endelig dom.
Men jeg går ut ifra at de tiltalte
er fornøyde med at de ikke sitter i fengsel.
Får vi snakke med deg?
Ingen kommentar, takk.
Det finnes ingen seier her.
Hovedspørsmålet består.
Hvem begikk denne forbrytelsen?
Hvor er de? Vi må finne dem.
Men jeg synes at vi burde reservere sympatien og bekymringen
for familiene til jentene.
Vi kan dra i retten, men ikke få rettferdighet.
Du får bare loven.
Rettferdighet ser annerledes ut for meg og deg...
AMYS FAR
...og hvem som helst.
- Ja. - Rettferdighet kan være hevn.
Klart og tydelig...
dette var en vanskelig avgjørelse
og ikke en jeg ville ta.
Men jeg tror det er den beste rettslige og strategiske retningen...
ETTERFORSKER
...å ha ny rettsak for Springsteen og Scott
Kan dere utføre et breddesøk
i CODIS eller strafferegisteret for sexforbrytere?
Det finnes ingen database for denne type profil.
Dette er en Y-profil, og det finnes ingen database.
Kan du si hva dette betyr for rettssystemet?
For enten har dere latt to mordere gå fri fra retten i dag,
ellers har feil menn blitt fengslet.
Hvordan kan vi stole på rettssystemet
når ingen av de alternativene er gode?
Tjuefire innbyggere i Travis County har hørt saken
og har dømt begge mennene før.
Dette er bare en utvikling.
Vi må søke etter personen hvis DNA det er.
Som jeg sa, jeg tror ikke det er greit å gi det til en jury nå.
Da ber vi dem gjette.
Så da venter vi.
- Gratulerer. - Takk.
Du så selvsikker ut i dag.
Dette er hans første dag som en fri mann.
Mer eller mindre. Ikke i fengsel.
Jeg synes du ser bra ut.
Du ser sunn ut...
Selv om anklagene mot deg har blitt droppet nå...
EN UKE ETTER AVSKJEDIGELSEN
...er du nær å bli frikjent av offentligheten.
Jeg har ikke blitt frikjent.
Anklagene har bare blitt droppet.
Så jeg gikk...
fra et fengsel til et annet.
Faen.
Bukser til 100 dollar, og beltet passer ikke i smygstolene.
Det var ikke en spennende ting som jeg tror at mange folk
trodde det ville være,
for du kan ikke la være å tenke på det.
Spørsmålet består: "Blir jeg noen gang frikjent?"
- Hei! Hyggelig. - Vi har produsenten her.
Gjør dere komfortable.
48 HOURS-BESETNINGEN
Jeg kan lage mer kaffe. Vi har Gatorade, Diet Dr. Pepper,
- og selvsagt vann. - Så flott. Ellers takk.
Vi vil bare filme litt ekstramateriale,
bare hva du pleier å gjøre på i hverdagen.
Dette er kjøkkenet mitt.
Her har jeg en liten ovn, en mikrobølgeovn.
Jeg har en panne.
Robert Springsteen, nå 35 år...
48 HOURS FJERDE DEL
...forventet aldri å tilbringe de siste ti årene i fengsel.
Det har vært mye ymse som har skjedd de siste årene,
og jeg vil klargjøre noe ting
og fortelle folk sannheten.
Ble fingeravtrykket ditt funnet et sted
- i yoghurt-butikken? - Nei.
- Blodet ditt? - Nei.
- DNA-et ditt? - Nei.
- Noe hår? - Nei.
Men han har problemer med å forklare hvorfor, etter flere timer,
at han tilstod til politiet.
Hvordan skjer det?
Jeg vet ikke.
Det er psykologiske aspekter ved det som jeg ikke forstår.
Angrer du på at du tilstod?
Både ja og nei.
Jeg har snakket med flere advokater og eksperter.
De har sagt at det kan skje med oss alle.
Og folk begynner nå
å oppdage sannheten om falske tilståelser
og tvungne tilståelser.
TRE UKER ETTER AVSKJEDIGELSEN
Bra? Ja. Drep ham, Belle.
Hallo, frøken Belle.
Jeg har fortalt dere om diktet, vel?
John Wisser spurte meg hvilken setning av et dikt
som jeg ville bruke for å beskrive slutten på saken min.
Og jeg sa at det var T.S. Eliot.
Slik ender verden Slik ender verden
Ikke med et brak, men med et pip
Det er utilfredsstillende.
Det er bare over fordi vitenskapen ikke strekker til.
Og her sitter vi.
Og slik er det.
Vil du ha en sigar?
Nei, takk.
Jeg snakket med Lynch, dommeren, i morges.
Saken er over, men det vil aldri ta slutt.
Og det var noe av det vi snakket om.
Han spurte om deg, og jeg fortalte ham det.
Han tror du er borte.
Jeg sa: "Du er i Vest-Virginia og jeg sa til deg
at du aldri kommer tilbake til Texas."
Statsadvokatene tror du er skyldig. Politiet er helt fiksert på det.
Hvis de stoppet deg i trafikken, hadde du satt fast i Austin.
De hadde funnet en grunn til å arrestere deg.
Det er det jeg sier.
Selv om anklagene henlegges,
ville det blitt en utrolig nyhetshistorie.
Du vet, den tiltalte for yoghurt-drapene. Slutt, Belle.
Belle, jeg skal putte deg...
Nei! Nei, jeg bryr meg ikke om hva du tenker.
DØGNÅPEN KAUSJONSERVICE
Jeg liker Texas godt. Jeg hater å forlate det,
men det er det beste for meg nå.
Jeg ante ikke at politisituasjonen var så seriøs.
Vel, det vet vi ikke sikkert,
men det ser ut til å være ganske seriøst,
og vi vil ikke at det skal bli problemer.
Det er bedre å være føre var.
Østover på N2. Det er en parkeringsplass.
ETT ÅR SENERE
Nødsentralen 10-18, en betjent er nede.
Det som startet som et rutinestopp, endte med skuddutveksling og døden
til en mann som var kjent for politiet i Austin.
Betjenten klarte å avfyre ett skudd
som traff den mistenkte.
Vi har oppdaget at den drepte mannen, er Maurice Pierce.
Politiet sa at Pierce kjørte på rødt lys
og hoppet over gjerder for å komme seg unna
og gjennom nabolaget.
Da Wilson tok ham igjen...
Betjenten prøvde å kontrollere ham og arrestere ham.
Han sa at han kjente noe vått.
Han innså at Maurice fikk tak
i kniven i beltet hans, og hadde kuttet halsen sin.
Politibetjent Wilson er stabil.
Minutter senere ringte naboene politiet,
og sa at angriperen lå død i en hage nede i gaten.
Maurice Pierce er et navn som mange i Austin kjenner til,
forbundet med de beryktede yoghurt-drapene.
Pierces familie sa
at fortiden hans forfulgte ham, at han ikke stolte på politiet.
Politimesteren for drapsavdelingen
ringte meg dagen etter, og jeg kjeftet på ham.
Jeg sa at han skulle ha hentet meg den kvelden.
Jeg ville ikke høre at Maurice døde, jeg ville se ham død.
Det jeg alltid håpet skulle skje,
er at vi fikk bevis nok
til å stille ham for retten for overlagt drap,
og han skulle få livstid.
Så da...
jeg fant ut at han hadde blitt drept,
plaget det meg ikke så mye. Det høres strengt ut, men sant.
Over årene hadde Maurice Pierce snakket med politiet.
De hadde intervjuet ham, og han hadde alltid snakket.
Pierce var alltid redd for politiet.
De plagde ham alltid fordi han var den hovedmistenkte.
Johnson ville gå og snakke med ham, og han snakket alltid.
SJU ÅR ETTER DRAPENE
Jeg tror at du forstår
at siden jeg er ansvarlig for denne saken,
synes jeg det er frustrerende at du vet noe om det,
men jeg får ikke den informasjonen.
Så lenge du
finner ut sannheten om denne saken.
Men de andre betjentene,
da de først forhørte meg
på politistasjonen,
var jeg 16 år, og de skremte meg skikkelig.
De sa: "Vi vet du har gjort det"
når jeg ikke hadde noe med det.
Jeg var ikke...
Jeg var ikke i nærheten. Det var ikke meg.
Men du sa...
Forrest tok pistolen,
han kom tilbake og sa at han hadde drept jentene
med den pistolen.
Når sa jeg det?
Ti dager etter det skjedde.
Da de forhørte meg?
Jeg var ikke der.
Og jeg har ikke hele avhøret.
Ja, du har fra klokken fem om morgenen.
- Ja, men... - Hva skjedde med
avhørets hoveddel?
Hva skjedde med delen der
de skremte livet av meg?
Kastet bilder i ansiktet mitt.
De sa: "Slik ser jentene ut nå."
Hva skjedde med alt det?
Jeg tror ikke båndopptakeren var på.
Derfor er jeg så redd.
Men jeg har ikke kastet noe på deg.
Når du setter en liten 16-åring her inne
og sier at dere vet at de drepte dem,
når jeg ikke gjorde det.
Det skremmer livet av deg.
Tror du du hadde husket om du drepte dem?
Ja.
Det håper jeg.
Hvis jeg drepte dem, hadde jeg ikke sittet her.
Du sa:
"Jeg husker ikke."
Og mens jeg skrev, begynte du å gråte.
Det er ikke noen som ikke husker.
Du husker.
Bare fordi du gråter, betyr ikke det at du skjuler noe.
Hva betyr det?
At du skremmer meg.
Det er det det betyr.
Pierce døde av posttraumatisk stresslidelse.
Det tviler jeg ikke på.
Hvis Maurice Pierce ikke tok med en pistol på kjøpesenteret
den 15. desember 1991, hadde han fremdeles vært i live,
og ingen av oss hadde sittet her og snakket om det nå.
Jeg prøver å ikke ta med politigreier hjem.
Jeg tar av skoene ved døren. Jeg lar så mye som mulig være.
Men så jobber jeg hjemmefra i noen timer hver dag.
ETTERFORSKER ULØSTE SAKER
Det er vel litt motsigende.
AUSTIN POLITIDEPARTEMENT
Da jeg jobbet i drapsavdelingen, løste jeg alle sakene mine.
Jeg dro derfra uten åpne saker.
Jeg dro nok ulykke over meg.
"Å, du tror du er god? Her er yoghurt-butikken."
O.J. Simpson trengte mye blod for DNA på den tiden.
Da ble DNA stort.
Og nå snakker vi pikogram,
som er en tusendel av et nanogram.
Du kan ikke se det engang.
Og hver gang du snakker med laboratoriene,
kan de gjøre mer med mindre.
AVDELING FOR ULØSTE SAKER
Vær veldig forsiktig.
Sånn.
Og var det sånn det var?
Dette er rekonstruert fra bilder og videoer fra åstedet.
I front satt alle kundene
og det var bak brannen startet og hvor jentene var.
Det er det første vi ser, for vi har jentene her
med en biografi om hver av dem.
Og dette er...
det første vi ser hver morgen.
Det er en påminnelse om at jentene har historier,
familier, ansikter og liv.
Og det er ikke bare en sak.
Det er mye mer.
Vi har noe originalmateriale fra yoghurt-butikken her.
Disse arkivskapene er fulle av originalmateriale.
Så har vi flere arkivskap på ulike steder.
Igjen, saken er enorm.
Dette er bare en bit av dokumentene.
Her er det. Vi har fremdeles originalkassettene på VHS.
Dette er avhør, bilkamera...
De originale VHS-kassettene.
Hvis vi vil se på det, må vi finne en VHS-spiller.
KOPI AV KOPI AV ORIGINAL
ETTER ARRESTASJON
Så vi har ukjent DNA...
YOGHURT-BUTIKKEN
ULØST SAK
...jeg må finne ut hvem det er.
Det kan være kontaminasjon, eller en annen person.
Hva er sannsynligheten for at det er kontaminasjon?
Vi har profilen fra 2008 som dro til et laboratorium.
Og i 2017 og 2019,
finner vi den profilen andre steder.
Et helt annet laboratorium.
Og helt forskjellige og urelaterte bevis.
Hvordan kan du ha kontaminasjon
når du har forskjellige steder på åstedet,
forskjellige folk i forskjellige roller,
og at disse prøvene sendes til forskjellige laboratorier?
Det er som å vinne i lotto flere ganger.
Sjansen for at urelaterte prøver
som håndteres av forskjellige folk i ulike laboratorier
på forskjellig tid ble kontaminert
av den samme mannlige profilen?
Det går ikke.
Så jeg tror at Texas nå vil si
at det var fem gutter der, ikke fire.
Det er ikke kontaminert av labpersonell eller noen på åstedet,
men å si at det er en femte person,
eller om de fire ikke var der i det hele tatt,
men det var en annen person...
Til vi vet hvem profilen tilhører,
er det bare spekulasjoner.
Jeg forstod ikke det.
For alle sier det er kontaminasjon.
Familien har sagt at de tror at prøven har blitt kontaminert.
En tidligere politibetjent har også sagt det til meg.
Så jeg gikk ut ifra...
For dette er folk som har jobbet med saken.
Ja.
Hjernen min eksploderer.
For det er ingen andre i noen av tilståelsene.
Så det betyr...
Det ugyldiggjør tilståelsen.
Det gir ikke mening med tilståelsen...
for meg.
Skjønner?
Ja.
- Ja. - Jeg...
Jeg holder meg unna det til jeg finner den personen.
Det kan være noen som er helt urelatert til saken,
og at DNA-et ble overført av en helt normal grunn.
Som en venn eller noe.
Ellers er det en blindvei. Det vet vi ikke.
Vi kan ikke tenke at DNA beviser skyld eller uskyld.
DNA-EKSPERT
DNA forteller oss at vi har en prøve,
og vi kan kanskje si hvem sin profil dette er
eller hvem som ikke passer profilen.
Men hvordan og når den havnet der,
er opp til etterforskningen og alle de andre faktorene.
Hver gang du utfører en DNA-prøve,
må du bruke deler av prøven.
Etter du har brukt den, er den borte.
Så når du har en liten DNA-prøve,
så har du kanskje bare én sjanse til å teste den.
Du kan ikke gjøre om på det.
Her har jeg en Y-profil fra Jennifer Harbison.
På mange måter presser vi grenser her
til nymotens høyteknologi.
Så vi vet ikke om dette vil
gi oss svarene vi vil ha.
Eller om det er helt bortkastet
fordi ingen har gjort dette før.
Det er en siste sjanse, for vi kan ikke bruke noe annet
til å løse mordet.
Greit, vi skal løse dette. Vent litt.
Beklager, vi kan kanskje løse forbrytelser, men ikke teknologien.
Her er besetningen min som jeg fortalte dere om.
PRIVATETTERFORSKER
Og de gleder seg sånn...
PENSJONERT ETTERFORSKER
...til å møte dere, for jeg har skrytt.
Vi har en haug med spørsmål.
Jeg tror at vi begynner med
hva du hadde gjort annerledes om du hadde visst det du gjør i dag?
Jeg hadde fortsatt å etterforske...
bekkefolket.
Mac og folket som hengte ved bekken med Mac.
Ikke for å se på dem som mistenkte, men for å få mer informasjon,
for det var masse tips om Maurice.
Under broen hvor disse folkene hang,
fortalte Maurice Polanco at de oppbevarte fellespistolen.
Fellespistolen er den vi tror kan være .380-pistolen.
Polanco: Maurice, kan du føre oss til der han fyren gjemmer pistolen?
Maurice: Du vet hvor Shoal Creek er, vel?
Ved bekken, helt bakerst...
Det var der Forrest sa at han oppbevarte den.
Det var der Forrest sa at Mace oppbevarte den?
Jeg visste ikke at det ble sagt. Helt utrolig.
TIDLIGERE "BEKKPERSON"
Jeg vet ikke hvordan jeg skal svare.
Men... De sa han fyren,
Mace, som bodde i Northcross-leilighetene med moren.
Han må jo snakke om meg.
Det var denne leiligheten, men på den andre siden.
Denne?
Jeg vet ikke om andre som bodde der
med moren sin. Det var meg.
En "skinhead" eller noe.
Jeg trodde aldri jeg skulle tilbake.
Ja, jeg føler at barndommen min hjemsøker meg.
Det var vel her.
Ja, yoghurt-butikken var en to minutters gåtur bort dit.
TIDLIGERE "BEKKPERSON"
Kanskje 900 meter? Det er ganske nærme.
Kjøpesenteret er på den andre siden av de leilighetene.
Men det har erodert mye.
Jeg tror det var...
Vi gjemte oss bare her for å drikke øl.
- Ja. - Det var alt.
I uttalelsen stod det at dere hadde pistoler her.
- Det er tull. - Jeg har blitt spurt om det.
- Galskap. - De spurte meg om det.
De ba meg også etter et nytt DNA-eksemplar,
for de hadde mistet det originale.
Vi hadde ingen penger.
Hvis vi hadde penger til å kjøpe en pistol,
hadde vi ikke latt den være i bekken.
Så ideen om en fellespistol, er helt på trynet.
Vi hadde mye ufortjent mot,
og vi ville være tøffe og kule, men det var vi ikke.
Vi var ikke onde. Vi skadet aldri noen.
Og, ja...
Som jeg har erfart, vil ikke folk høre
at det finnes ondskapsfulle personer i verden,
og de fleste av oss
er verken gode eller onde, men kan gå begge veier.
Det kan kanskje forklare det som skjedde der oppe.
Noen var ondskapsfulle, og noen ble med på det.
Jeg strever med hvordan
den personen som ble med på det aldri sa noe.
Hvordan har de aldri sagt noe?
For noen var ondskapsfulle,
men jeg tror at folk kan gå begge veier.
Jeg vil ikke bli en sånn person.
La oss stille oss i en sirkel.
Kan alle holde hender?
Takk, mannen i skyene.
ØKONOMIANSVARLIG
Vi er takknemlige for at du førte oss hit.
Vi ber om at du holder alle friske
og at vi finner litt fred og en avslutning.
- I Jesu navn, amen. - Amen.
La flytte denne, for jeg kan se at den er der.
Se nå.
- Å, ja. - Så den er der.
La oss flytte den. Forsiktig.
Vi legger den tilbake.
- Var det betong eller en boks? - Jeg husker ikke.
Jeg husker at de begravde den.
Det er noe der. Jeg vet ikke hva.
Jeg vet ikke om det er den.
- Husker du ikke? - Nei.
- Hele året er tåkete. - Ja.
Ja.
Jeg vet ikke.
Med alle disse røttene, tror jeg ikke den er her.
Ikke jeg heller. Kanskje her borte.
- Kanskje den er under der. - Det gir ikke mening.
Ja, hun trodde den var på siden.
Selv foreldrene er usikre.
Husker du det? Kan du hjelpe meg?
"Bestevenner for alltid."
Amy Ayres, 2/21/92, Mr. Sun's er årboksponsoren.
Sånn.
- Sånn, ja. Søren! - Pass på.
- Jøss. For et rot. - Litt avis.
Det er en plastpose her.
Hent søppelbøtta så vi kan...
Sløyfene? Det er fra treet.
- Jøss. - Det er det.
De er fra trærne da de plantet det.
Jeg ser noen navn her.
De knyttet dem til treet da de plantet det.
- Vi vil aldri glemme. - Ja.
Dette var i boksen.
Det er fint for dem å vite at de ikke var alene,
selv om de følte at de var det.
SHAWN OG ANGIES DATTER
Det er åpenbart at folk elsket henne
og tenkte mye på henne.
Der er hun.
En gang på barneskolen,
jeg vet ikke om hun...
Hvis det tørker, kan du se mer på det.
Det er deler jeg ikke visste om,
men jeg føler at jeg alltid har visst om det.
Besteforeldrene mine har en pute med hennes ansikt på.
Jeg lurte alltid på hvem hun var.
Og så har de en hel gang
med masse forskjellige ting med henne på.
Du ser hvordan det påvirker dem.
Pappa snakker ikke ofte om det.
Det er vanligvis mamma som kjefter på folk om det.
Du lurer på hvordan de hadde vært,
hvordan han hadde vært om det ikke hadde skjedd.
VI VIL ALDRI GLEMME
Enda et kapittel er over.
Det er så mange måter drapet på søsteren min, 30 år senere,
dukker opp i mitt voksne liv.
Jeg heter Sonora og jeg er terapeut.
ELIZAS SØSTER
Jeg har privatpraksis i Massachusetts.
En ting som førte meg til denne type arbeid
er at jeg har brukt store deler av livet der jeg prøver å leges.
Helt i begynnelsen da du mistet barnet ditt,
vil jeg se litt på
hvordan du opplevde den første opplevelsen.
Jeg tror det hjelper å fortelle historien
i forskjellige settinger, på forskjellige måter.
Jeg ville gi deg en sjanse til å skrive brev til barnet ditt.
Det kan handle om livet ditt.
Men jeg tror ikke at traumet blir svakere.
Da du spurte meg: "Husker du yoghurt-butikken?"
Jeg kan føle at kroppen min endres
når jeg får opp det minnet.
Det vil kanskje aldri endre seg.
Det har gått 31 år, og vi snakker fremdeles om det.
Jeg prøver å la være.
Jeg hadde nok ikke gjort det
- om jeg ikke snakket med deg. - Ja.
Men jeg trengte den forbindelsen med deg.
I går snakket vi om
at ved å overleve denne opplevelsen, får du vite
ting som andre ikke vet.
Og jeg tror ikke det fungerer slik for alle.
Nei.
For noen mennesker
som jeg vet om i familien min, ble mer kyniske.
Jeg har ikke funnet de riktige ordene,
og jeg prøver å finne ordene for meg selv også.
Hvorfor har disse tragiske hendelsene åpnet meg opp til å elske mer?
For det kunne gått andre veien.
Begge deler skjedde.
Ja, fortell meg mer.
- Begge deler skjedde. - Ja.
Du blir skikkelig snerpete og kynisk om ting,
men du føler også at du er på den andre siden.
Du havnet nærmere kjærligheten.
Vi har mange verktøy for å leges, men vi bruker dem sjelden.
Vi kommer så nært smerte at det er mer komfortabelt der
enn å gå inn i lyset, hvor friheten er.
ELIZA OG SONORAS FAR
Ja, jeg hører det mye i traumegruppen jeg jobber med.
"Jeg liker ikke dette,
men jeg er redd jeg ikke vet hva annet som finnes.
Dette kjenner jeg. Jeg vet hvordan jeg gjør dette.
Jeg kan holde på smerten.
Jeg kan leve med smerten."
Jeg pleier å si at når jeg dør,
så håper jeg at jeg er modig og hopper i det.
Jeg ønsker friheten til å falle inn i det neste.
- Å slippe frykten. - Å slippe frykten.
Noe av det vanskelige som jeg har forstått 30 år senere,
er å finne ut av hvordan du skal leve livet
som du ønsker etter noe slikt.
Ikke at du ikke skal bry deg,
ikke at du ikke skal... Men du må
finne ut av hva du elsker å gjøre og hva du ønsker å gjøre.
Ja.
Og det er skikkelig vanskelig.
Men jeg synes det er viktig. Jeg utdannet meg
ti år etter.
Jeg tok ingeniørfaget, som jeg elsker.
Jeg tror det vanskelige var
at du ble innlemmet i hele etterforskningen.
Ja.
Er det bra? Dårlig? Har noen rotet det til? Bla, bla, bla.
Det var ikke før jeg dro til
en fokusert sorggruppe at jeg frigjorde meg selv.
Jeg ble invitert fordi pappa døde det året.
Det var ganske trivielt.
Jeg hater å si det. Han var 85 og hadde vært syk.
Jeg snakket bare om Eliza i gruppen.
Det var veldig befriende å fokusere på sorgen.
Jeg tror at du nekter det i etterforskningen.
- Ja. - Som også er viktig.
- Men ikke for oss. - Ikke for meg.
- Ja. - Stemmer.
Jeg er enig i det,
for vi trodde at vi gjorde det rette
ved å stå offentlig med dette,
for vi måtte holde det offentlig
slik at vi fremdeles fikk støtten
til samfunnet som kunne elske og hjelpe oss finne morderne.
Hver gang noe skjedde, var det kamera rundt oss.
Etter hvert som tiden går, påvirker det deg.
Det har gått 31 år.
Jeg hadde ikke gjort det samme nå.
Jeg hadde trukket meg unna
for å få en stille stund med Gud.
Men det vi må være forsiktige med
fordi saken vår har vært offentlig,
er at de fleste ikke har samfunnets støtte.
Broren blir drept, og ingen snakker om det.
De bruker ikke navnet lenger.
Du trenger den kjærligheten når du lider.
Det var både godt og vondt med offentligheten.
Vi fikk mye oppmerksomhet tidlig fordi det var store nyheter.
Fire hvite jenter drept.
Og saken... Vi vet ikke noe om saken.
Hva vet vi om saken?
Vi tror på det de forteller oss.
Fordi det er...
Ja, jeg hadde trukket meg unna,
men jeg følte på forpliktelsen til å fullføre dette.
Beklager, men vi trenger
en tagning av bare dere to.
Ok.
- Disse to? - Bare de to.
- Nei, dere to. - Hun trenger en vidvinkel.
Takk for det.
Det var flott.
Var han ikke flott? Han er så god.
Jeg visste det var bedre om jeg gjorde det.
Ja, og når han vil dele...
- Og han gjorde det. - Men han er redd.
- Det føltes godt. - Ja, jeg er så glad.
Jeg...
Jeg har satt dette til sides.
Det har vært tøft å gå gjennom det igjen.
Men jeg elsker deg og setter pris på muligheten.
Du har gitt meg en stor gave.
Jeg kan ikke takke deg nok for å snakke med meg.
Jeg har lært så mye av deg.
- Jeg håper dette hjelper noen. - Det hjelper meg.
- Det er den eneste jeg bryr meg om. - Det hjelper mye.
Jeg er så takknemlig for at du deler opplevelsen din.
Jeg kan ikke snakke med mamma. Jeg kan snakke med deg.
Vel, det er en gammel, gal dame til den neste.
- Det passer godt. - Ikke sant?
Det er nesten samme person.
Greit.
- Er dere ferdige? - Fikk dere vidvinkelen?
Greit, vi er her.
Det er tøft å se.
Bildene på veggen viser noen av sakene
vi har løst oppgjennom årene.
Hvor gamle er noen av disse sakene? Veldig gamle?
Ja, de fleste er fra 80- og 90-tallet.
Dere har vel hørt det samme
fra alle etterforskerne de siste 30 årene, men vi jobber hardt.
"Vi jobber med det." Jeg er den nyeste karen,
men jeg vil at dere skal vite at jeg gjør alt for dette.
DNA-et er nøkkelen til hvor vi tar dette.
Vi fortsetter med å revurdere alt av bevis,
for det som vi kanskje ikke
kunne teste for noen år siden på grunn av hva det er laget av,
tilstanden eller noe,
så kan det hende vi kan det i dag.
Vi har en begrenset mengde.
Det er min avgjørelse, men jeg tar den ikke alene.
Jeg henter inn folk som er mye smartere enn meg på DNA.
Noen av landets eksperter som kan gi råd.
Så når vi fortsetter fremover
med å prøve å teste noe
eller bruke opp DNA, så har vi best sjanse.
Og har vi ikke gode sjanser, bruker vi det ikke opp.
Hvis dere har noen spørsmål, så skal jeg svare så godt jeg kan.
Det er fint å få...
litt informasjon.
Vi har sagt dette i flere år.
Det er fint å få nye øyner.
Vi kan kommunisere som familie og politiavdeling,
og forhåpentligvis løse saken.
Jeg er håpefull.
Jeg er sikker på at teknologien tar så store steg
at vi snart kan ta prøver til et laboratorium
med prøver som ikke kunne testes før,
med en realistisk forventing om å utvikle en profil før eller senere.
Vi skal løse denne saken en dag. Jeg vil at alle skal vite det.
POLITIETS HOVEDKVARTER
Du får din egen smerte på egen måte.
Du trenger ikke å besøke denne.
På et tidspunkt, vil prosjektet avsluttes.
Forhåpentligvis er filmen ferdig, og du kan gi slipp.
Dette var noe annet, for den ble ikke ferdig.
Det var skikkelig komplisert.
Jeg kunne ikke se alle vinklene, alle historiene,
alle menneskene.
Så jeg fikk en følelse av å ha mislykkes.
Og at jeg hadde sviktet folk.
Jeg hadde sviktet folk,
folk som stolte på meg.
Men jeg visste at det var verdt å beholde.
Og jeg er glad for at opptakene finner et hjem
som føles som en måte
å hedre folkene som lot meg filme dem.
Ettersom årene går,
sitter saken uløst der ute.
Jeg pleide å gjemme meg hver 6. desember.
Du kunne ikke finne meg. Jeg tok meg fri.
Selv da jeg var etterforsker.
Du kunne ikke finne meg 6. desember.
Jeg var i et hjørne alene.
Det var min versjon av en grusomt beryktet dag.
Og det vil nok være slik så lenge saken er uløst.
Noen ganger tror jeg at jeg har et minne, men det er et bilde,
et bilde jeg har sett mange ganger
og skapt en slags historie rundt det.
Jeg tror ikke at det betyr noe om minnet stemmer eller ikke,
for det er ditt minne.
Så du lurer på hvordan vi håndterer traumatiske minner
og endrer eller leger dem, ikke sant?
Det er en teori som sier:
"Vi bare gjenspiller minnet om og om igjen."
Men jeg tror at noe annet må skje
når du gjenforteller historien om og om igjen.
Jeg tror at vi trenger mye støtte for å gjøre det.
Og ha medfølelsen til andre rundt oss
mens de er vitner til historien vår.
Det er stor hjelp for både forteller og lytter å få historien fortalt.
Jeg tror at det kan endre hvordan minnet lever i deg.
Se, der er Eliza!
Tekst: Kristin Dale