Rob i ja smo razmenjivali pisma dok je bio u okružnom zatvoru u Travisu.
Imao je puno slobodnog vremena, pa nam je pisao duga pisma.
KLER HJUI OSTINSKA REDITELJKA
Ovo je prvo koje nam je napisao.
„Draga Kler,
kad si u zatvoru, vreme je čudno.
Nekim danima sekund traje čitav dan, a katkad dan traje nekoliko sekundi.
Kad si u ćeliji 23 sata dnevno, vreme se proteže u beskraj.
Mnogo čitam.
Pročitao sam ceo serijal „Dina”.
To je verovatno jedan od najboljih naučnofantastičnih serijala koji postoji
i smatram ga klasikom.
Nisam neki ljubitelj ukrštenih reči.”
Mislim da sam mu poslala neke ukrštenice.
„Ali slušam NPR, mada više volim Bi-Bi-Si njuz.
Iskoristio sam ovu situaciju da postanem bolja osoba
u proteklih devet i po godina.
Ne možete to da vidite jer me poznajete samo
oko nedelju dana, ali pitajte moju majku ili čak oca.
Možda ih već imate na snimku kako o tome govore.
Nemam predstavu šta ste dosad dobili.
Napredovao sam na toliko načina da je to nemoguće objasniti.
Molim vas, odgovorite mi na pismo uskoro. Najsrdačniji pozdrav, Rob.
To je bilo njegovo prvo pismo i razmenili smo pisma nekoliko puta
pre nego što je pušten uz garancije. Da.
NEĆEMO ZABORAVITI
UBISTVA U OSTINU
Čuti da je moja presuda preinačena bila je velika stvar.
Čoveče, stajao sam
kraj vrata moje ćelije kad... jer policajac dolazi kod vas
zato što ne stiže u redovno vreme za poštu.
Pravno pismo je drugačije.
Donesu ti ga. Rekoh: „Hej, šta je ovo?
Pošiljalac je Krivični kasacioni sud”. Otvorio sam ga i oduševio se.
Naše presude su preinačili na osnovu povrede Šestog amandmana,
konkretno prava na suočavanje.
Na Springstinovom suđenju,
uzeli su moju pismenu izjavu
i policajac je pročitao njene delove za zapisnik.
Na mom suđenju, uzeli su isečke iz njegovog video-saslušanja.
Ustav kaže: „Imate apsolutno pravo
da se suočite s onim ko vas optužuje”.
Odbio sam da svedočim na njegovom suđenju.
On je odbio da svedoči na mom suđenju.
Znači, gde nam je tu bilo omogućeno
da se suočimo s onima koji nas optužuju?
MAJK LINČ SUDIJA NA SUĐENJIMA ROBU I MAJKU
To je bila neka vrsta sive zone zakona.
Dok je slučaj bio u žalbenom postupku,
Vrhovni sud Sjedinjenih Država doneo je odluku
koja je potpuno promenila zakon i učinila ga mnogo preciznijim,
što je preokrenulo ovaj slučaj.
Novi momenti danas
u jednom od najzloglasnijih zločina u Ostinu.
Krivični kasacioni sud u Teksasu je presudio
da je Majkl Skot imao nepravično suđenje za teško ubistvo
u okrugu Travis.
Kažu da je njegovo priznanje nepropisno predstavljeno porotnicima
i nije imao priliku da se suoči sa Springstinom,
koji ga je optužio.
Preinačene su presude Skotu i Springstinu.
Apelacioni sud je presudio da su prekršena njihova ustavna prava.
Kad god čujem te reči...
MARIJA TOMAS ELAJZINA MAJKA
...da su prekršena njihova prava, ne mogu...
Naše devojčice su ubijene.
Najviši sud u Teksasu je izglasao odluku s pet glasova prema četiri.
POL DŽONSON GLAVNI ISTRAŽITELJ 1997-2002.
Dakle, četiri sudije su rekle:
„Ne, to nije napravilo nikakvu razliku”, ali dovoljna je većina.
Njih pet je reklo da jeste, pa će oni imati nova suđenja.
Kler Hjui: Koliko ste dugo bili u zatvoru u tom trenutku?
Šest i po, sedam godina.
To je gruba procena.
Jednu od stvari koju ljudi ne razumeju predstavlja redosled događaja.
Zločin se dogodio 1991.
KARLOS GARSIJA ADVOKAT MAJKLA SKOTA
Majkl Skot priznaje 1999, kao i Springstin.
Springstin gubi svoj slučaj, Skot gubi svoj slučaj.
Jedan dobije smrtnu kaznu, drugi doživotnu.
Sedam godina kasnije, preinačena su oba slučaja i biće novih suđenja.
Okružni javni tužilac je odlučio da bi,
pošto priznanja ukazuju na to da su devojke,
ili bar jedna devojka, silovane,
mogli da pronađu DNK dokaze za novo suđenje.
Jeste li doživeli orgazam?
Ne znam da li sam ejakulirao.
Na prvom suđenju već su odradili profilisanje
i nije bilo nepoznatog DNK na tim brisovima.
To je otud što su im u to vreme trebale kuglice tečnosti.
Ali sad su to testirali pomoću nove tehnologije
koja se zove Y-STR testiranje,
i može da pronađe znatno manje količine DNK.
Tužilaštvo je saznalo za ovo novo Y-STR testiranje...
AMBER FARELI TIM ODBRANE SPRINGSTINA I SKOTA
...i pomislili: „To može biti rešenje,
jer sad ne smemo da koristimo ta priznanja jedna protiv drugih.
Dokazaćemo da je kriv pomoću nauke”.
Postoji X hromozom i postoji Y hromozom.
Ako ste XX, onda ste žensko. Ako ste XY, onda ste muško.
Y-STR ignoriše ženski DNK.
Dobili smo poziv iz kancelarije sudije:
„Hej, možete li odmah da dođete da se sastanemo?”
Kad smo tamo stigli,
tužioci su rekli: „Našli smo
kompletan Y-STR profil u telu Ejmi Ers”.
EJMI ERS 13 GODINA
„I ne podudara se ni s jednim vašim optuženikom.
Ni s vaša dva, niti s druga dva optuženika”.
Najvažnije je da DNK pripada nekom drugom.
DŽO SOJER ADVOKAT ROBERTA SPRINGSTINA
Ne pripada nijednom od ove četvorice momaka.
Pretpostavljam da će država Teksas sada
da kaže da je zapravo bilo pet momaka, a ne četiri.
Nema veze što se to ne slaže s teorijama
koje su koristili da im sude prvi put.
Mislili su da će dobiti Y-STR rezultat
i zabiti gol.
Umesto toga su dobili istinu i ne mogu da je prihvate.
Država Teksas je smislila teoriju
da to mora biti kontaminacija.
Sigurno se nešto desilo tom uzorku.
To bi mogla biti kontaminacija, ili je pak umešana neka druga osoba.
ROUZMERI LEMBERG JAVNI TUŽILAC OKRUGA TRAVIS
Dakle, prikupljanje uzoraka s mesta zločina 1991,
uz procedure laboratorijske obrade
i rukovanja uzorcima.
Y-STR može da detektuje odbačene ćelije kože.
Znači, svako ko je imao kontakt, ili čak bio u blizini tih brisova,
mogao je da kontaminira dokaze.
Morate se setiti mesta zločina.
Voda ga je poplavila desetak centimetara.
ENDŽI ERS EJMINA SNAJA
Gole devojke su bile na podu natopljenom vodom.
Moglo bi biti bilo šta. Možda...
ŠON ERS EJMIN BRAT
Mislim, to je restoran. Tamo uvek ima ljudi.
Zato su počeli da testiraju sve vatrogasce
koji su bili na mestu zločina, njih preko 50.
Sve policajce koji su bili tamo, sve ostale članove policijskog osoblja,
medicinskog istražitelja. Testirali su Ejminog oca,
brata,
svakoga ko im je pao na pamet.
Nakon što su testirali 200 muškaraca
koji su makar pogledali to telo, bili iole blizu tog tela,
nije bilo nikog drugog,
osim možda nekog ko nije među njima,
tj. pravog ubice.
Ideja da to može biti kontaminacija? Da.
Moguće je. Da li je verovatno? Ne.
Kompletan profil unutar vaginalnog brisa najmlađe žrtve?
Ne. To nije kontaminacija. To vam je ubica.
OKRUŽNI ZATVOR U TRAVISU ZAPADNA 10. ULICA BR. 500
JUN 2009.
Od prvobitnog suđenja u ovom slučaju,
postali su dostupni novi pomaci u DNK tehnologiji.
Trenutno mi je jasno
da naši dokazi o smrti
ove četiri mlade žene uključuju DNK jednog muškarca
čiji nam identitet još nije poznat.
S obzirom na to, nisam mogla mirne savesti
dozvoliti suđenje u ovom slučaju dok se identitet ovog muškog donora
ne utvrdi i ne sazna puna istina.
Prvi put u istoriji krivičnog pravosuđa u državi Teksas,
dva mlada čoveka su puštena uz lične garancije
po četiri tačke optužnice za teško ubistvo.
Zaključio sam da više ne mogu da držim te optuženike u zatvoru,
pa sam ih pustio uz lične garancije
i tužilaštvu dao rok da se pripremi za suđenje.
I dalje sam uverena da su Robert Springstin i Majkl Skot odgovorni
za smrti u poslastičarnici.
Uveravam ovu zajednicu da ćemo nastaviti da radimo
na ovom slučaju dok ga ponovo ne iznesemo pred sud.
Prvo što sam rekao Robertu
bilo je da mi je žao što smo toliko čekali ovaj dan.
Nije bio slobodan preko deset godina.
Obećao sam mu da se nikad tamo neće vratiti.
Pobedićemo u ovom slučaju i ne zanima me kako.
Suđenje, odbacivanje, šta god.
Kakav je osećaj biti pušten?
Divan, i želeo bih da zahvalim Bogu i svojim porodicama i svom advokatu
za ovu priliku. Hvala vam.
Saznanje da je moguće da podudaran DNK
možda nikad neće biti pronađen ne smeta ovoj mami.
Slučaj je i dalje dobar. Nije nam ni trebao DNK.
MAJKA DŽENIFER I SARE
Plaćaće svaki dan svog života.
Da sam na njihovom mestu, verovatno bih ostala u zatvoru.
Bezbednije im je jer su mnogi ljudi uzrujani zbog ovog.
JUL 2009. MESEC DANA NAKON PUŠTANJA
Ovaj slučaj je vrlo jednostavan.
Radi se o lošem saslušanju
u kom su ispitivači prešli liniju...
PRIPREME ZA NOVO SUĐENJE
...koristeći taktike koje dovode do lažnih priznanja.
Pate od nečeg što se zove pristrasnost potvrđivanja,
što znače da traže
bilo kakav dokaz krivice jer to je ono što već misle.
Ovo je Karlos Garsija, a mislim da je ono što ovde radi
uvežbavanje uvodne izjave
za ponovljeno suđenje koje će se održati...
Mislim da je ovo radio 2008, 2009.
Pokušavali su da nateraju Majkla da se seti detalja.
A Majkl se uplašio i nije se mogao setiti.
Pa, počeće da govori: „To je taj pištolj, zar ne?
Hajde, recite mi”.
Majkl će reći: „Da, to je taj pištolj. Pištolj kojim je ubio devojke”.
Pol Džonson je to znao dok je gledao na video-kaseti...
Sedeo je u nekoj obližnjoj sobi, posmatrajući kako se to odigrava.
I Pol Džonson je u tom trenutku znao da to nije taj pištolj.
Zato što ga je Pol Džonson testirao.
Balističar Policijske uprave Ostina kaže:
„Malo je verovatno da su pištoljem koji imate ubijene te devojke”.
Mislim da na prvom suđenju
nije stavljeno dovoljno naglaska na činjenicu
da se pištolj ne podudara,
da zaista nije bilo fizičkih dokaza koji bi povezali ove momke sa zločinom.
Policija Ostina je znala da se pištolj ne podudara,
iako su nagovestili tokom saslušanja Majkla Skota
da imaju odgovarajući pištolj.
Za 17 godina, otkad je počinjen ovaj zločin,
nije pronađen nijedan atom fizičkog dokaza
koji te momke povezuje s tim mestom zločina.
Nijedan.
Koliko je to trajalo?
Četrdeset osam minuta. - Dobro.
Da, to mora da se skrati za 20 minuta.
Čoveče.
Po mom mišljenju, Džonson je uprskao slučaj.
Ne samo što ga je uprskao već je krio stvari koje se nisu uklapale.
Svaka analiza olova,
metaka koji su bili u devojkama... Ne mogu da kažu da stvarno potiče
od Morisovog pištolja ili da sigurno ne potiče.
Ono što je Moris rekao je:
„Ovaj pištolj s kojim sam uhapšen je pištolj
koji je Forest uzeo da ubije devojke”.
Ali oduvek smo znali da je Moris imao pristup drugim pištoljima.
Znači, iako nismo mogli da dobijemo pozitivnu identifikaciju,
to ipak ne bi oslobodilo Morisa optužbi jer smo znali da ima i druge pištolje.
Pištolj s kojim je uhapšen
podudarao bi se samo ako verujete Morisu.
Mislim da sam poštena osoba.
Govorim istinu.
Mislim da sve radim pošteno
i mislim da sam sproveo istragu na pošten način.
I za mene, presude su potvrdile ono što sam oduvek mislio,
da ne samo da su oni to uradili već smo i dokazali
van osnovane sumnje da su to uradili.
PALATA PRAVDE OKRUGA TRAVIS
Majkl Skot i Robert Springstin...
OKTOBAR 2009. PRIPREMNO ROČIŠTE
...već su ulazili u sudnicu desetinama puta,
ali ovo je bio prvi put da su u nju ušli kao slobodni ljudi.
Obojica su van zatvora od juna,
kad ih je sudija okružnog suda Majk Linč pustio uz garancije
i rekao da tužioci imaju do danas da nešto preduzmu.
Mir u sudnici, molim vas. Svi ustanite.
Sada zaseda 167. okružni sud okruga Travis.
Uvaženi Majk Linč predsedava. Možete sesti.
Dobar dan. Vodi se zapisnik.
Sud je u avgustu izdao naredbu,
zbog jedinstvene prirode i okolnosti ovog slučaja,
koja je današnji dan odredila kao datum kad strane treba da saopšte sudu
jesu li su spremni da započnu suđenje pred porotom.
Kao što je sudu dobro poznato, tužilaštvo sprovodi testiranje
radi identifikacije muškog donora...
EFRAIN DE LA FUENTE POMOĆNIK OKRUŽNOG TUŽIOCA
...što smo otkrili pomoću Y-STR testiranja
jednog od vaginalnih briseva kod jedne od žrtava u našem slučaju.
Zbog toga, časni sude, budući
da još nismo identifikovali muškog donora,
tužilaštvo ne vidi drugu održivu opciju u ovom trenutku, časni sude,
osim podnošenja predloga sudu
za odbacivanje do daljnje istrage
po pitanju identiteta tog muškog donora.
Još nešto od strane tužilaštva? - Ne, gospodine.
Pošto očigledno nema prigovora, sud će odobriti predloge
za ove optužnice, kao i za obojicu optuženika.
Kad tužilaštvo nije bilo spremno do tog datuma zbog tih dokaznih pitanja,
praktično sam ih prisilio da odbace slučaj uz mogućnost ponavljanja postupka.
Mislim da smo samo sprovodili zakon i radili ono što je pravično.
Mogu da vidim kako su skoro svi nezadovoljni...
Izvinjavam se.
...što nije bilo konačnog rešenja.
Ali pretpostavljam da su optuženici
presrećni što su izašli iz zatvora i što više nisu optuženi.
Možemo li da razgovaramo?
Nemam komentar u ovom trenutku.
Ovde nema pobede.
Još nema odgovora na glavno pitanje u ovom slučaju.
Ko je počinio ove zločine?
Gde su ti ljudi? I moramo da ih nađemo.
Ali pre svega, mislim da bi trebalo da sačuvamo saosećanje i brigu
za porodice onih devojaka.
Možete otići na sud, ali pravdu ne možete dobiti.
Dobićete samo zakon.
Pravda po vama se može razlikovati od pravde po meni...
BOB ERS EJMIN OTAC
...ili bilo koga drugog na ulici.
Da. - Pravda može da bude osveta.
Da ne bude zabune...
...ovo je bila teška odluka
i ona koju radije ne bih donosila.
Ali verujem da je najbolji pravni i strateški put...
RON LARA DETEKTIV
...da se na kraju ponovi suđenje i Springstinu i Skotu.
Da li biste mogli da pretražite
bazu podataka DNK ili veliku bazu podataka seksualnih prestupnika?
Ne postoji baza podataka za ovaj konkretan tip profila.
Ovo je profil samo Y hromozoma, a za to nema baze podataka.
Možete li reći šta ovo znači za pravosudni sistem?
Jer ili ste danas pustili da dvojica ubica izađu iz sudnice
ili su pogrešni ljudi bili u zatvoru.
Kako da ljudi veruju pravosudnom sistemu
kad ni jedno ni drugo ne deluje kao dobar ishod, zar ne?
Dvadeset četiri građana okruga Travis saslušalo je ovaj slučaj
i obojicu su ranije osudili.
Ovo je samo novi razvoj događaja.
Moramo nastaviti da tražimo donora ovog DNK.
Kao što rekoh, smatram da ne bi bilo pravično sada to predati poroti,
da od njih tražimo da pretpostavljaju ili nagađaju.
I zato ćemo čekati.
Čestitam. - Hvala.
Ali danas si izgledao samouvereno. Kao da... Izgledao si samouvereno.
Ovo je prvi dan koji je proveo kao slobodan čovek.
Uglavnom slobodan, van zatvora u svakom slučaju.
Sjajno izgledaš. Mislim, izgledaš dobro.
Mislim da izgledaš zdravo...
Iako su sada odbačene optužbe protiv vas...
NEDELJU DANA NAKON ODBACIVANJA SLUČAJA
...veoma ste blizu da budete oslobođeni krivice u očima javnosti.
Nisam oslobođen krivice.
Optužbe su samo odbačene.
Dakle, otišao sam...
...iz jednog u drugi zatvor na neki način.
Sranje.
Pantalone od jebenih 100 dolara, a prokleti kaiš ne prolazi kroz gajke.
Nije to bilo uzbudljivo kako pretpostavljam da bi mnogi
pomislili da će biti
zato što ne možete da ne mislite na to.
Uvek je prisutno ono pitanje: „Hoću li ikad biti oslobođen krivice?”
Zdravo! Drago mi je. - Naš producent.
Raskomotite se.
SNIMATELJSKA EKIPA „48 SATI”
Mogu da skuvam još kafe. Imamo gejtorejd i dijetalni dr peper
i, naravno, vodu. - Lepo od vas. Ne, hvala.
Želeli bismo da snimimo par dodatnih kadrova
o vašem trenutnom svakodnevnom životu.
Ovo je moja kuhinja, da je tako nazovem.
Imam mini rernu, imam mikrotalasnu.
Imam tiganj.
Robert Springstin, sada star 35 godina...
„48 SATI” ČETVRTI DEO
...nikad nije očekivao da će proteklih deset godina provesti u zatvoru.
Bilo je mnogo halabuke i ludila ovde poslednjih nekoliko godina
i želeo bih da raščistim neke od ovih stvari
i da ljudi saznaju istinu.
Da li su vaši otisci prstiju ikad nađeni
u poslastičarnici? - Ne.
Vaša krv? - Ne.
Vaš DNK? - Ne.
Neka vlas? - Ne.
Ali ima poteškoća da objasni zašto je, nakon što je satima poricao umešanost,
na kraju policiji priznao zločin.
Kako se to dogodi?
Ne znam.
Ima tu psiholoških aspekata koje ne razumem.
Da li ste se pokajali zbog odluke da priznate?
Ne neki način da, a na neki način i ne.
Pričao sam s nekoliko advokata i nekoliko stručnjaka
i svi su rekli: „Znate, to se svakome može desiti”.
I ljudi tek sada zaista počinju
da saznaju istinu o lažnim priznanjima
i iznuđenim priznanjima.
NOVEMBAR 2009. TRI NEDELJE NAKON ODBACIVANJA SLUČAJA
Dobro? Da. Ubij ga, Bel.
Zdravo, gospođice Bel.
Rekao sam ti ceo stih?
Džon Viser me je pitao koji bih stih
upotrebio da okarakterišem kraj mog slučaja.
Rekao sam mu da su to stihovi T. S. Eliota.
Ovako će svetu doći kraj Ovako će svetu doći kraj
Ne s tutnjem, već sa cviljenjem
Mislim, razočaravajuće je.
Gotovo je samo zato što nauka nema mišljenje.
I tu smo gde smo.
Tako je kako je.
Hoćete cigaru?
Ne bih, hvala.
Jutros sam razgovarao sa sudijom Linčom.
Mislim, ovaj slučaj je završen, ali nikad neće biti završen.
To je jedna od stvari o kojoj smo razgovarali.
Pitao je za vas i rekao sam mu.
On misli da ste otišli.
Samo sam kazao da ste u Zapadnoj Virdžiniji i da sam vam rekao
da se nikad nećete vratiti u Teksas.
Okružno javno tužilaštvo veruje da ste krivi. Panduri su maltene besni.
Da vas mogu uhvatiti za volanom, ne biste uspeli da izađete iz Ostina.
Našli bi razlog da vas strpaju u zatvor.
To hoću da kažem.
Čak i da su optužbe odbačene,
to bi bila senzacionalna vest.
Znate, optuženi za zločin u poslastičarnici. Bel, tako mi boga.
Bel, frknuću te u...
Ne! Ne, ne zanima me tvoje mišljenje.
GARANCIJE ZA KAUCIJU USLUGA 24 SATA
48 SATI
Stvarno mi se sviđa Teksas. Nerado odlazim,
ali to je trenutno najbolje uraditi, pa...
Nisam shvatila da je situacija s policijom toliko ozbiljna.
Pa, ne znamo zasigurno da jeste,
ali deluje prilično loše
i samo ne želimo da bude nekih problema.
Bolje sprečiti nego lečiti.
Kreće se ka istoku. Ovde je parking.
GODINU DANA KASNIJE
Hitna pomoć, odmah, imam povređenog policajca.
Ono što je počelo kao rutinska saobraćajna kontrola završilo se smrću
upucanog čoveka koji je i ranije bio u sukobu s policijom Ostina.
Policajac je uspeo da ispali jedan metak,
koji je pogodio osumnjičenog.
Otkrili smo da je ubijeni čovek bio Moris Pirs.
Policija kaže da je Pirs projurio pored znaka STOP
i počeo da preskače ograde kako bi pobegao
kroz ovo naselje.
Kad ga je Vilson konačno stigao...
Policajac je pokušavao da ga savlada i da ga uhapsi.
Rekao je da je osetio nešto mokro.
Shvatio je da je Moris skinuo
nož sa pojasa i prerezao mu grkljan.
Policajac Vilson je u stabilnom stanju.
Nekoliko minuta kasnije komšije su pozvale policiju,
rekavši da je napadač mrtav u dvorištu u istoj ulici.
Moris Pirs je ime dobro poznato mnogim stanovnicima Ostina,
u vezi s ozloglašenim ubistvima u poslastičarnici.
Članovi Pirsove porodice kažu
da ga je prošlost proganjala, govoreći da nije verovao policiji.
Viši narednik detektiva za ubistva
pozvao me je narednog jutra i dobro sam ga izribao.
Rekao sam: „Trebalo je da me zovete te noći.
Ne želim da čujem da je Moris Pirs mrtav. Želim da vidim Morisa Pirsa mrtvog”.
Ono čemu sam se uvek nadao je
da ćemo naći dokaze
da mu sudimo za teško ubistvo
i da će dobiti kaznu doživotnog zatvora.
Dakle, kada sam
saznao da je ubijen,
stvarno mi nije smetalo, što možda zvuči grubo, ali je istinito.
Moris Pirs je godinama pričao s policajcima.
Saslušavali bi ga, a on bi uvek pričao s njima.
Pirs se oduvek plašio policajaca.
Večito su ga gnjavili, jer je uvek bio taj glavni osumnjičeni.
Džonson bi išao da ga gnjavi i priča s njim, a on bi uvek pričao.
SEDAM GODINA NAKON UBISTAVA
Mislim da razumete
da sam ja, kao neko odgovoran za vođenje ovog slučaja,
frustriran što o njemu imate informacije,
a ja te informacije ne mogu dobiti od vas.
Dokle god vi
istražujete apsolutnu istinu o ovom slučaju.
Ali ostali policajci,
kad su me prvi put ispitivali
u policijskoj upravi,
imao sam 16 godina i živog su me isprepadali.
Govorili su mi kako „znaju da sam kriv”
kad ja ništa s tim nisam imao.
Nisam bio ni blizu...
Nisam ni bio tamo. Ništa nisam imao s tim.
Ali rekli ste...
Forest je uzeo pištolj,
vratio se i rekao da je ubio te devojke
s tim pištoljem.
Kad sam to rekao?
Deset dana nakon ubistava.
Nakon što su... Kad su me ispitivali?
Aha.
I, ne znam. Nisam bio tamo.
I ja... nemam celo saslušanje.
Da, imate od pet ujutru.
Tačno, ali ja... - Šta se desilo
s glavnim delom saslušanja?
Šta se desilo s delom
kad su me živog isprepadali?
Bacali su mi fotografije u lice.
Govorili su mi: „Ovako devojke sad izgledaju”
i sve to.
Šta se sa svim tim desilo?
Mislim da to nisu snimali.
Zato se toliko plašim.
Pa, ja vas ničim nisam gađao.
Kad ovde dovedete malog 16-godišnjaka
i kažete mu da znate da je ubio te ljude
kad nije imao ništa s tim,
to vas živog isprepada.
Setili biste se da ste ubili te devojke?
Da, setio bih se.
Pa, nadam se.
Da sam ubio devojke, ne bih ovde pričao sa vama.
Govorili ste:
„Ne sećam se, ne sećam se”.
A onda ste se zaplakali dok sam kucao.
To nije neko ko se ne seća.
Prisećate se.
Ne znači da nešto krijete samo zato što plačete.
A šta znači?
Da ste me živog isprepadali.
To je značilo.
Pirs je umro zbog svog PTSP-a.
Siguran sam u to.
Da Moris Pirs nije odlučio da ponese pištolj u tržni centar
15. 12. 1991, još bi bio živ
i niko od nas sada ne bi bio ovde i pričao o ovome.
Trudim se da ne držim mnogo policijskih stvari u kući.
Izujem se pred vratima i pokušam da to što više ostavim po strani.
Ali onda dođem kući i svaki dan par sati radim od kuće.
DETEKTIV DEN DŽEKSON NEREŠENI SLUČAJEVI
Valjda je to diskutabilno na neki način.
POLICIJA OSTINA
Kad sam bio u odeljenju za ubistva, rešio sam sto posto svojih slučajeva.
Otišao sam odande bez otvorenih slučajeva.
Možda sam se urekao:
„Misliš da si dobar? Pa, evo poslastičarnice”.
O. Dž. Simpsonu je onomad trebala tona krvi za DNK.
DNK je postao opštepoznata stvar
tokom suđenja Simpsonu.
A sad pričamo o pikogramima,
što je hiljaditi deo nanograma.
Ni ne vidi se golim okom.
I kad god pričate s laborantima, čini se da mogu
više da urade s manje materijala.
JEDINICA ZA NEREŠENE SLUČAJEVE POLICIJSKE UPRAVE OSTINA
Jako pažljivo.
Eto ga.
Je li to manje-više kako je bilo?
Ovo je rekonstruisano iz fotografija i snimaka mesta zločina.
I, naravno, ovo je prednja strana, gde su sedeli svi gosti,
a ovo zadnja strana, gde je počeo požar i gde su bile devojke.
NEMOGUĆE DA JE TO JOGURT!
To je prvo što vidimo jer ovde imamo sve devojke
sa biografijama svake od njih.
A ovo je...
Da, prvo što vidite svakog jutra.
To je podsetnik da te devojke imaju prošlost,
imaju porodicu, imaju lice i da su imale život.
I da to nije samo slučaj.
Mnogo je više od toga.
Ovde imamo ponešto od originalnog materijala iz poslastičarnice.
Ove dve kartoteke su pune originalnog materijala.
A postoji još nekoliko kartoteka na drugoj lokaciji.
Dakle, da još jednom naglasim obimnost ovog slučaja.
Ovo je samo deo nekih od štampanih primeraka.
Evo ga. I dalje imamo sve originalne VHS kasete.
Ovo su saslušanja, snimci kamera u vozilima,
ovo su originalne VHS kasete,
i ako bismo želeli da ih pogledamo, morali bismo negde naći video-rekorder.
KOPIJA KOPIJE GLAVNE VERZIJE ROB SPRINGSTIN
MAJKL DŽEJMS SKOT NAKON HAPŠENJA
Dakle, imamo nepoznat DNK...
POSLASTIČARNICA
NEREŠEN SLUČAJ
...i moram da utvrdim čiji je. To je glavni cilj.
To bi mogla biti kontaminacija, ili je pak umešana neka druga osoba.
Koja je verovatnoća da se radi o kontaminaciji?
Imamo originalni profil iz 2008, koji je poslat u jednu laboratoriju.
A zatim već 2017. i 2019,
nalazimo taj profil na drugim mestima.
Različita... Skroz druga laboratorija.
I potpuno drugačiji, nepovezani dokazi.
Dakle, kako biste imali kontaminaciju
kad imate različite lokacije na mestu zločina,
različite ljude s različitim lancima sledljivosti
i uzorke koji idu u različite laboratorije u različitim vremenskim periodima?
To bi bilo kao da stalno dobijate na lutriji.
Koje su šanse da nepovezani uzorci
kojima rukuju različiti ljudi u različitim laboratorijama
u različitim vremenskim periodima nekako kontaminira
isti muški profil?
To ne postoji.
Pretpostavljam da će država Teksas sada
da kaže da je zapravo bilo pet momaka, a ne četiri.
To nije kontaminacija od strane laboranata ili bilo koga na mestu zločina,
ali reći da je to naša peta osoba,
ili da to pokazuje da ona četvorica uopšte nisu bila tamo,
da je to neka druga osoba...
Dok ne utvrdimo čiji je taj profil,
to je samo spekulacija.
To stvarno nisam razumela.
Jer svi kažu da je kontaminacija.
Porodice su mi rekle da veruju da su uzorci kontaminirani.
Bivši policajac mi je isto to rekao.
Samo sam pretpostavila...
jer to su ljudi koji su radili na ovom slučaju.
Da.
Iskreno, glava mi je malo u haosu
jer ne postoji niko drugi ni u jednom priznanju.
Dakle, to bi moralo da znači...
To poništava priznanje.
To nema smisla kod priznanja...
meni.
Znate?
Da.
- Ja...
Klonim se toga dok ne utvrdim ko je ta osoba.
Mogao bi to ispasti neko ko nema nikakve veze sa slučajem,
a čiji se DNK preneo iz sasvim uobičajenog razloga.
Recimo, neki prijatelj.
Ili to može biti potpuni ćorsokak. Još uvek ne znamo.
Ne možemo razmišljati o DNK kao o dokazivanju krivice ili nevinosti.
BRUS BUDOULI STRUČNJAK ZA DNK
DNK je nešto što kaže: „Imam uzorak
i mogu vam reći ko je izvor tog uzroka
ili čiji DNK nije prisutan u uzorku”.
Ali kako je tamo dospeo, kada je tamo dospeo,
to zavisi od cele istrage i svih ostalih faktora u tome.
Kad god uradite DNK test,
morate da iskoristite deo uzroka.
Kada ga iskoristimo, više ga nema.
Znači, kad imate DNK uzorak u veoma maloj količini,
možda ćete imati samo jednu šansu jer ćete morati celog da ga iskoristite.
A posle toga nema nazad.
Ovde imaju Y profil Dženifer Harbison.
U mnogo čemu, ovde pomerate granice
ka najsavremenijoj tehnologiji, ako ne i najinovativnijoj tehnologiji.
Dakle, ne znamo da li će nam ovo
doneti odgovor koji želimo i koji nešto znači,
ili će to biti samo gubitak vremena,
jer niko još nije radio ovakvu vrstu posla.
To je poslednji pokušaj jer se ništa drugo ne može upotrebiti u ovom slučaju
da se reši ubistvo.
U redu, dakle, pozvaćemo... Imajte strpljenja za nas,
jer ja se izvinjavam, možda umemo da rešavamo zločine,
ali se ne snalazimo s tehnologijom, samo kažem.
Dobro, ovde iza je moja ekipa, o kojoj sam vam pričala.
ŠILA VAJSOKI PRIVATNI ISTRAŽITELJ
I svi su tako uzbuđeni...
POL DŽONSON PENZIONISANI DETEKTIV
...što vas upoznaju jer sam se hvalisala vama.
Dobro, imamo gomilu pitanja,
ali mislim da želimo da počnemo od sledećeg pitanja:
šta biste uradili drugačije znajući ono što danas znate?
Nastavio bih da istražujem
ljude s potoka,
Maka i ljude koji su gluvarili kraj potoka s Makom.
Ne da ih posmatram kao osumnjičene, već da saznam bilo koje druge informacije,
jer bilo je mnogo dojava o Morisu.
Ispod mosta gde su ti ljudi gluvarili,
bilo je mesto gde je Moris rekao Polanku da su čuvali zajednički pištolj.
Pretpostavljamo da je taj zajednički pištolj bio kalibra .380.
Polanko: Morise, možete li nas odvesti tamo gde taj tip krije pištolj?
Moris: Znate gde je potok Šol?
Dole pored potoka, pozadi...
Forest je rekao da ga tu drži.
Forest je rekao da ga Mejs tu drži?
Nisam znao da je sve to rečeno. To nije normalno. Da.
MAK LUDIN BIVŠA „OSOBA S POTOKA”
Ne znam ni kako da odgovorim na to.
Ali mislim, znate, rekli smo tip
Mejs, koji je živeo u stambenom bloku „Nort kros” sa svojom mamom.
Sigurno priča o meni.
Da, bio sam u tom stanu, ali s druge strane.
U ovom?
Ne znam da je iko drugi živeo u stambenom bloku „Nort kros”
sa svojom mamom ko je bio ja, znate,
„skinhed”, kako već.
Nisam mislio da ću se opet ovamo vratiti. Ovo je...
Da, osećam se kao da se moje detinjstvo vraća da me proganja.
Čini mi se da je ovo bilo to mesto.
Da, poslastičarnica je tamo na dva minuta hoda.
KEVIN PARLIN BIVŠA „OSOBA S POTOKA”
Koliko je to, par hiljada metara? Mislim, baš je blizu.
Tržni centar je praktično odmah iza ovog stambenog bloka.
Izgleda da je bilo dosta erozije.
Mislim da je bilo...
Mislim da bismo bili ovde da se sakrijemo i pijemo pivo.
Da. - To je to.
U izjavi je navedeno
da ste ovde imali oružje.
To je notorna glupost. - Pitali su me za to.
To je apsurdno.
Pitali su me za to.
A tražili su mi i aktuelni uzorak DNK
jer mislim da su rekli da su prvi izgubili, tako da...
Pod jedan, nismo imali para.
Da smo imali pare da kupimo taj pištolj,
sigurno ga ne bismo ostavili kod potoka.
Dakle, ta ideja o nekom zajedničkom pištolju potpuno je apsurdna.
Mislim da smo se dosta kočoperili
i hteli smo da budemo opaki i kul, ali nismo to bili.
Nismo bili zli. Nikad nikog nismo povredili.
I, da.
Po mom iskustvu, ljudi ne žele da čuju
da na svetu postoje po prirodi zli ljudi
i da velika većina nas
nije ni dobra ni zla, ali prevagnućemo na jednu stranu,
što delimično može objasniti šta se tamo dogodilo.
Neko je bio zao, a neko se pridružio.
Mislim da me najviše muči pitanje:
kako to da ta osoba koja se pridružila nikada nije propevala?
Kako to da nikad nije priznala?
Jer, da, neko je bio zao,
ali sklon sam uverenju da će ljudi skrenuti na bilo koju stranu.
Ne želim da ikad budem jedan od tih ljudi.
Mislim da bi bilo lepo da napravimo jedan dobar krug.
Uhvatite se za ruke, molim vas.
Zahvaljujemo se tebi, koji si na nebesima.
LORA GONZALES GLAVNI RAČUNOVOĐA ŠKOLE
Zahvalni smo što si nas doveo ovamo.
Molimo te za zdravlje svih prisutnih
i da danas nađemo malo smirenja i razrešenja.
U Isusovo ime, amin. - Amin.
Hajde da sklonimo ovo zato što vidim da je kapsula tu
jer pogledajte.
Da. - Znači, tu je.
Hajde da ovo pomerimo tamo. Pažljivo.
Vratićemo ga gde je bio.
Je li bilo od betona ili neka kutija? - Ne sećam se.
Sećam se da su to radili.
Tu nečeg ima. Ne znam šta je.
Ne znam je li to to.
Ne sećaš se? - Ne sećam se.
Cela ta godina mi je maglovita. - Da.
Da.
Ne znam.
Uz sve to korenje, mislim da neće biti tu.
Ni ja. Možda je ovde.
Pitam se je li ovde ispod. - Nema smisla...
Da, ona misli da je sa strane dvorišta.
A čak ni roditelji nisu sasvim sigurni,
pa znaš li ti? Možeš li mi pomoći?
„Zauvek najbolje drugarice”, da.
Ejmi Ers, 21. 2. 1992, sponzor godišnjaka je g. San.
Evo ga.
Eto ga. Dođavola! - Pazi.
Uh, čoveče. Koji džumbus. - Novine.
Nešto je u plastičnoj kesi.
Donesite onu kantu za đubre ovamo i...
Trake? To je s drveta.
To je to.
Trake s drveta kad su ga zasadili.
Vidim tamo neka imena.
Da, vezali su ih kad su ga zasadili.
Nećemo zaboraviti. - Tačno.
Ovo je bila kutija.
Mislim da im je drago što znaju da nisu bili sami u svemu tome,
iako su se tako osećali.
KEJT ERS ĆERKA ŠONA I ENDŽI
Jer je očigledno da su je mnogi zaista voleli
i puno mislili na nju.
To je ona.
Jer jednom dok smo bili u osnovnoj školi,
ne znam da li je ikad...
Ako se osuši, moći će više da se vidi.
Sećam se da nisam znala pojedinosti,
ali mislim da sam oduvek znala za to.
U kući moje babe i dede imaju jastuk s njenim likom.
Uvek sam se pitala ko je ona.
A imaju i veliki hodnik i ceo hodnik
ima gomilu različitih stvari s njenim likom.
Ne znam, vidite kako to utiče na njih.
Tata baš i ne priča mnogo o tome.
Obično mama viče na ljude u vezi s tim, ali...
Ne znam, nekako se pitate kakvi bi oni bili,
kakav bi on bio, da se to nije desilo.
NEĆEMO ZABORAVITI
Pa, zatvoreno je još jedno poglavlje.
Postoji toliko načina na koji se gubitak moje sestre 30 godina kasnije
ispoljava u mom životu kao odrasle osobe.
Zovem se Sonora i ja sam terapeut.
SONORA TOMAS ELAJZINA SESTRA
Radim u privatnoj praksi u Masačusetsu.
Ono što me je zaista privuklo ovakvoj vrsti posla
jeste to što sam provela veliki deo života pokušavajući da se iscelim.
Na samom početku kad ste izgubili svoje dete,
želim da se malo osvrnemo na to
kakvo je za vas bilo to početno iskustvo.
Mislim da je korisno ispričati tu priču
u različitim okruženjima, na različite načine.
Želela sam da vam dam priliku da svom detetu napišete pismo.
To može biti ono što se trenutno dešava u vašem životu.
Ali mislim da trauma nikada ne gubi na snazi.
Kao kad me pitate da li mogu da se setim poslastičarnice.
Mogu da osetim promene u telu
kad se toga prisetim.
I zato... Ja ne... Znate, to se možda nikad neće promeniti.
Prošla je 31 godina i još uvek pričamo o ovome,
a trudim se da to ne radim.
Iskreno, verovatno i ne bih
da ne pričam s vama. - Jasno.
Ali trebala mi je ta veza s vama.
Juče smo pričale o tome
da nakon ovog iskustva spoznajete
stvari koje drugi ljudi ne znaju.
A mislim da to nije tako kod svakoga.
Ne.
Zato što su neki ljudi
koje poznajem u svojoj porodici postali ciničniji.
Ne mogu to najbolje da sročim,
a pokušavala sam da nađem reči i sebe radi,
u smislu zašto zbog ovih tragičnih iskustava još više volim ljude.
Jer moglo bi da bude suprotno.
Uzgred, dešava se i jedno i drugo.
Da, pričajte mi o tome.
Dešava se i jedno i drugo. - Da.
Postanete vrlo namćorasti i cinični oko koječega,
ali se i osećate kao da ste na onom svetu.
Približili ste se ljubavi.
Neverovatno je kakve alate imamo da se iscelimo, a retko ih koristimo.
Toliko se zbližimo s bolom da je udobnije biti tamo
nego ići ka svetlosti, gde je sloboda.
DŽEJMS TOMAS OTAC ELAJZE I SONORE
Da, često to čujem od istraumiranih ljudi s kojima radim.
„Ovo mi se ne sviđa,
ali bojim se da ne znam šta drugo postoji.
A ovo je nešto što poznajem. Znam kako to da radim.
Znam kako da se držim te boli.
Znam kako s njom da živim.”
Često kažem: kad umrem,
nadam se da ću biti dovoljno hrabra da to oberučke prihvatim.
Želim slobodu da uronim u ono što sledi, šta god to bilo.
Tačno, da se oslobodite straha. - Da se oslobodim straha.
Mislim da je jedna od teških stvari, a to shvatam 30 godina kasnije,
dokučiti kako da živite svoj život
i to život koji želite da živite posle svega ovoga.
Ne znači da ne treba da vam bude stalo,
ne znači da ne treba šta god, ali morate
da dokučite šta vi volite da radite i šta vi želite da radite.
Tačno.
Da.
A to je stvarno teško.
Ali mislim da je to veoma važno. Vratio sam se školovanju
deset godina kasnije.
Upisao sam inženjerstvo, koje volim.
Mislim da je ono što je teško
kod ubistva što se upetljate u čitavu istragu.
Jasno.
Je li dobra? Je li loša? Da li je neko zabrljao? Bla-bla.
Znate, tek kad sam otišao u pravu
grupu za podršku ožalošćenima, zaista sam se oslobodio.
Pozvan sam jer mi je otac umro te godine.
A to je bilo prilično beznačajno.
Nerado to kažem. Imao je 85 godina. Dugo je bolovao.
Sve vreme sam u grupi pričao o Elajzi.
A to je bilo vrlo oslobađajuće, zapravo se usredsrediti na tugu.
Mislim da to poričete u slučaju ubistva.
Tačno. - A to je sve neophodno.
Ali nije neophodno za nas. - Nije neophodno za mene.
Da. - Tačno.
Potpuno se slažem s tim
jer smo mislili da postupamo ispravno
što smo to izneli u javnost,
zato što nam je trebala pažnja javnosti
da bismo i dalje imali podršku
zajednice i da bi nas voleli
i pomogli nam da nađemo te ljude.
Kad god bi se nešto desilo, imali smo kamere.
Kako vreme odmiče, to na vas ostavlja posledice.
Prošla je 31 godina.
Ne bih to uradila na isti način.
Povukla bih se,
otišla nekud daleko i malo tihovala sa Bogom.
Ali ono na šta moramo paziti,
jer naš slučaj je bio vrlo javan,
jeste da većina ljudi nema podršku zajednice.
Brat im je ubijen, a niko s njima nikad o tome ne priča.
Više mu ne izgovaraju ime.
Treba vam ta ljubav. Treba vam zagrljaj kad patite.
To je bio mač s dve oštrice u pogledu javnosti.
Dobili smo puno pažnje u ranoj fazi jer je to bila senzacionalna vest.
Ubijene su četiri mlade belkinje.
A slučaj... pa, ne znamo ništa o slučaju.
Šta mi znamo o slučaju?
Šta god da nam kažu, mi to uzimamo zdravo za gotovo.
Jer to je...
Da, mislim da bih se malo više povukla,
ali osećala sam veliku obavezu da to izvedem do kraja.
Izvinite na smetnji, ali treba nam
jedan kadar samo vas dvoje.
U redu.
Njih dvoje? - Nas dvoje.
Zapravo, ne, vas dvoje. - Treba joj kadar samo nas dvoje.
Hvala vam na tome,
to je bilo sjajno.
Zar nije drag? Jako je dobar.
Znala sam da sam bolje kad sam to uradila.
Da, a kad želi da podeli svoje iskustvo...
I uradio je to. - Ali se plaši.
Bilo mi je drago. Oraspoložilo me je. - Da, znam. Tako mi je drago.
Ja samo...
Samo ostavite ovo po strani neko vreme.
Bilo je ovo teških nekoliko dana, ponovo proći kroz sve ovo.
Ali volim vas i cenim priliku da to uradim.
Dali ste mi ogroman poklon.
Ne mogu vam dovoljno zahvaliti što smo pričale poslednjih nekoliko dana.
Mnogo sam naučila od vas.
Nadam se da će sve ovo nekom pomoći. - Pomaže meni.
Jedina osoba do koje mi je stalo. - Da, mnogo mi pomaže.
Tako sam zahvalna što delite svoje iskustvo sa mnom.
Nemam mamu, ali mogu da pričam s vama.
Pa, jedna luda matorka drugoj.
Trebalo bi lepo da se uklopi. - Zar ne? Da, tačno tako.
Trebalo bi da bude ista osoba.
Tako je.
Dobro. Jeste li završili s ovim? - Da li ste dobili široki kadar?
Dobro, tu smo.
Teško je ovo videti.
Slike na zidu pokazuju neke slučajeve
koje smo rešili tokom godina.
Koliko su stari bili neki slučajevi? Jako stari?
Da, većina ih je iz 80-ih i 90-ih.
Sigurno ste čuli istu žvaku
od svakog detektiva u zadnjih 30 godina kako „naporno radimo”,
„radimo na tome”, a ja sam samo poslednji u nizu,
ali želim da znate da dajem sve od sebe.
DNK je zapravo ono na šta se fokusiramo.
Nastavljamo da preispitujemo svaki dokaz
zato što ono što se možda
nije moglo testirati pre nekoliko godina zbog onog od čega je sazdano
ili zbog svog stanja,
možda bi se moglo testirati sada.
Imamo ograničenu količinu.
Ja o tome odlučujem kao glavni detektiv, ali ne odlučujem sam.
Dovodim mnogo pametnije ljude od mene kad se radi o DNK.
Neke od stručnjaka iz cele zemlje koji daju savete da osiguraju da,
kad preduzmemo radnje
u pokušaju da nešto testiramo
ili iskoristimo malo DNK uzroka, imamo najveće šanse.
Ako nam šanse nisu sjajne, pričuvaćemo ga još malo.
Ako imate neka pitanja,
naravno, rado ću na njih odgovoriti najbolje što mogu.
Lepo je dobiti neke...
neke informacije.
Godinama smo govorili
da je uvek lepo imati svež pogled na to.
Možemo da komuniciramo kao članovi porodice i policijske uprave
i nadamo se da ćemo na kraju ovo rešiti.
Vrlo sam optimističan.
Uveren sam da tehnologija napreduje takvim tempom
da ćemo u nekom trenutku moći da odnesemo uzorak u laboratoriju,
predmete koji se ranije nisu mogli testirati,
uz realistično očekivanje da ćemo uskoro razviti profil.
Rešićemo ovaj slučaj jednog dana. Želim da javnost to zna.
POLICIJSKA UPRAVA
Imaćete sopstvenu bol na svoj način i u svoje vreme.
Ne morate da iskusite ovu.
U nekom trenutku se projekat završi
i, nadajmo se, film se završi i zaboravite na to.
Ovo je bilo nešto drugačije jer nisam završila.
Stvarno je bilo komplikovano.
Nisam mogla da vidim sva stanovišta, sve priče,
sve ljude.
Pre svega je tu bio osećaj neuspeha.
A zatim i osećaj da sam izneverila ljude.
Osećala sam se kao da sam izneverila ljude
koji su mi ukazali veliko poverenje.
Ali znala sam da je vredelo sačuvati ih.
I drago mi je što ovi snimci pronalaze dom
koji deluje kao način
odavanja počasti ljudima koji su mi dozvolili da ih snimam.
Kako godine prolaze,
slučaj i dalje ostaje nerešen.
Nekad sam se krio svakog šestog decembra.
Niste mogli da me pronađete. Uzeo bih slobodne dane,
čak i dok sam još bio u policiji, kao i kada sam radio za „Metro”.
Šestog decembra me niste mogli pronaći.
Bio sam u nekom ćošku sam.
Valjda je to moja verzija dana koji će biti zapamćen po zlu.
Da, verovatno će biti tako
dok god ostane nerešen.
Ponekad mislim da imam neko sećanje, ali to je fotografija,
i to fotografija koju sam videla mnogo puta,
a oko nje nekako ispletem priču.
Mislim da nije važno da li je sećanje tačno ili ne,
jer to je vaše sećanje.
Dakle, pitate kako da se nosimo sa traumatičnim sećanjima
i da ih promenimo ili iscelimo?
Postoji velika škola mišljenja koja kaže:
„Samo treba uporno da ponavljamo priču”.
Ali mislim da se još nešto mora dogoditi
prilikom upornog pričanja te priče.
Mislim da nam za to treba mnogo podrške.
I da imamo saosećanje drugih ljudskih bića u našoj blizini
dok saznaju našu priču.
Postoji stvarna korist i za pripovedača i za slušaoca od pričanja te priče,
odnosno slušanja te priče.
Mislim da to može promeniti način na koji sećanje živi u vama.
Vidi, eno Elajze!
Prevod titlova: Maja Jaković