Traducere cu A.I.(gemini-2.5), Sincronizat şi corectat: Mannix
Mulțumesc mult că ai făcut acest ocol.
Voiam doar să-l văd pe rafturi, știi.
- În habitatul lui natural. - Apropo de asta.
Stai o secundă.
Masa cu chilipiruri ? A apărut acum doar o lună.
Cum ?
Nu le place oamenilor ? De ce nu se vinde ?
Te-ai uitat pe Goodreads ?
Mi-ai zis să nu mă uit niciodată pe Goodreads.
Spune, Beth. Ce anume ?
Practic, unii au zis că se simte ca și cum
a fost scris de cineva care n-a fost niciodată în Barcelona.
Ei bine, n-am fost, dar am folosit Google Street View
și am umblat prin tot orașul.
Bună, pot să-ți semnez asta ?
Nu-nu.
Nu e practic același lucru ?
Nu pentru asta e Internetul ?
Au mai zis că pare scris de cineva
care n-a fost niciodată îndrăgostit.
Nu e și asta ce-i Internetul ?
Glumeam.
Nu înțeleg, Beth.
Ultima mea carte a fost un mare succes. Ce s-a întâmplat ?
Prima dată, editorul te-a pus
cu un editor mai bun.
Ea a făcut mult pentru a da formă primei tale cărți.
Știi ceva ? Voiam să-ți menționez asta.
Nu mă conectez deloc cu editorul ăla.
Cred că am nevoie de un nou editor pentru a treia carte.
Doar că nu și-au exercitat opțiunea
pentru o a treia carte încă.
Cum ?
Doar eu, Mateo.
Bună, Erica.
Bună.
Vreau să știi că mi-a luat fiecare uncie
din voința mea să nu-ți mănânc brioșa.
Bine, atunci... iată-ți răsplata.
Ar trebui să-l păstrezi.
Dă-mi-l peste câteva săptămâni.
Probabil ești singurul bărbat care-mi va da un trandafir
de Sant Jordi... din nou.
Nu crezi că ai putea primi unul de la poate
un anume cineva care deține o anume librărie.
Știi, cel care te numește Rubia.
Mă numește așa doar fiindcă sunt blondă.
Amândoi știm că în spaniolă înseamnă mai mult de atât.
Și știi, orice se poate întâmpla
în ziua cărților și a trandafirilor.
Îți pot garanta ce nu se va întâmpla.
Barcelona, dragostea mea.
Cum vi s-a părut ?
Încă n-am citit-o.
Asta e pentru sora mea, de Sant Jordi.
Am auzit că e cartea
pe care toată lumea o schimbă anul ăsta.
O voi citi când termin.
Abia aștept să aud ce părere ai.
- Mulțumesc, mulțumesc. - Mulțumesc mult.
O să-i spun.
Dacă sunt vești proaste, voi mai avea nevoie de una.
De fapt, e o veste bună.
Cum ?
Se pare că,
există un loc unde cartea ta e un succes răsunător.
Unde ?
Se vinde ca pâinea caldă.
Unde ?
Am stat până târziu făcând inventarul. Cred că arăt groaznic.
Nu.
Arăți... bine.
Barcelona, iubirea mea este cartea numărul unu ?
Abia reușim s-o ținem în stoc.
Ai citit-o ?
Ar trebui s-o citesc ?
Blondo...
E pur și simplu cea mai bună carte pe care am citit-o.
Și nici măcar nu ți-am spus partea cea mai bună.
L-am invitat pe autor să vină în Barcelona de Sant Jordi.
Cum ?
Vor să semneze cărți în Barcelona ?
Și să țină o lectură.
Se pare că proprietarul librăriei
e un mare fan al romanului.
El e ?
El e.
P.S. Am convins editorul să-i acopere cheltuielile.
De ce ar face asta dacă nu le place munca mea ?
Sunt foarte fericiți
să se conecteze cu oamenii de acolo.
Și din moment ce dețin drepturile spaniole,
e o reclamă grozavă pentru ei și pentru tine.
Lectura ta va fi piesa centrală a librăriei
de Ziua Sfântului Gheorghe.
Sfântul Gheorghe ?
Ai scris un roman plasat în Barcelona,
și nu știi
una dintre cele mai iubite sărbători ale lor.
Sfântul Gheorghe...
Am crezut... am crezut că te refereai la Ziua Sfântului Gheorghe.
Am telefonul tău.
Sau Sant Jordi,
cum îi spun localnicii,
se sărbătorește în Barcelona.
Orașul se transformă într-un spectacol înfloritor de romantism
și literatură.
Străzile sunt mărginite de standuri vibrante
pline de trandafiri și cărți în timp ce cuplurile, familiile și prietenii
fac schimb de aceste cadouri într-un amestec frumos
de tradiție și iubire.
Ar fi trebuit să folosesc asta în carte.
Nico ?
Ești singur ?
Desigur că da. Dar... Singur...
În regulă.
Da, sigur. Da, sigur.
Ce zici ?
Pot să-ți aduc ceva de băut ?
Da.
Ai cumva...
Ceai de coajă de portocală ?
Da.
Desigur.
Și poate niște...
Kanella ?
Da.
Am scorțișoară.
Și ai un praf de...
Cum se spune ?
Șofran ?
Da, șofran.
Corect, șofran.
Mă cunoști foarte bine.
Păi, suntem prieteni de cinci ani.
Parcă am fi prieteni toată viața.
O eternitate.
De-aia știu ce vrei.
Serios ?
Da.
Magdalene.
Cum ai știut ?
Deci n-ai venit aici
pentru că știi că am ceaiul tău preferat, nu ?
Adică, nu că ai avea nevoie să ai un motiv.
Uneori... lipsa unui motiv e cel mai bun motiv.
Ei bine, am un mic motiv.
Ți-am adus o carte.
Dar nu e de Sant Jordi.
Adică, nu că mi-ai dat o carte despre Sant Jordi.
Ăsta nu e un gest romantic.
E doar o carte, nu-i așa, pe care vrei s-o citesc ?
Înțeleg.
Ei bine, e... cea despre care vorbeam,
Scrisul Annei Kelly este...
nu e doar despre Barcelona,
e o celebrare a cunoștințelor ei profunde
despre natura umană, relații.
E... da. Vreau s-o citești.
Mulțumesc.
O voi pune pe listă.
Speram că ai putea s-o pui în fruntea listei.
Pentru că Anna Kelly...
Vine aici ?
Da, mâine.
Așa că trebuie să-ți cer o favoare.
Dacă eu nu pot fi acolo mult din cauza muncii,
poate că tu ai putea să-i ții companie.
M-am gândit că ar fi bine să aibă un compatriot american
cu care să vorbească.
Poate că poți să-i traduci puțin, dacă are nevoie,
din moment ce asta faci.
Ei bine, adică, fac asta pentru cărți, știi,
nu pentru oameni reali.
Îți voi rămâne datoare.
Nu. Sunt fericită să ajut.
Pentru asta sunt prietenii.
Abia aștept s-o cunosc pe femeia ale cărei cuvinte
m-au făcut să mă îndrăgostesc de Barcelona.
Să văd dacă am înțeles.
Nico are o pasiune literară pentru scriitoarea acestei cărți.
Și acum trebuie să fii colega ei din Barcelona.
Mi-a cerut doar o favoare,
dar nu cred că pot.
De ce nu ? De ce nu ?
Codul tăcerii.
În regulă.
Eu am făcut traducerea.
Serios ?
De ce n-ai spus nimic mai devreme ?
Pentru că asta face parte din contractul meu cu editorul.
Trebuie să fiu invizibilă, o fantomă.
Total anonimă.
Deci, autorul acestei cărți e la fel de genial cum spune Nico ?
Ei bine, Nico nu a citit cu adevărat versiunea Annei Kelly.
Desigur. Îmi pare rău. A citit traducerea ta.
E doar puțin mai mult decât o traducere.
Erica... ce-ai făcut ?
Am rescris-o.
Cât de puțin ?
Puțin.
Da. Poate mult.
Poate puțin mai mult decât mult.
Pur și simplu s-a întâmplat.
Știi, nu era intenția mea, dar cuvintele,
au început să curgă, și apoi a fost chiar bine.
Și, știi, îți dau puțină libertate de acțiune
atunci când faci o traducere.
Dar credibilitate la mai mult decât trebuia.
Și acum, asta e versiunea care a înnebunit Barcelona.
Care a înnebunit Barcelona.
Stai. Dar asta înseamnă că Nico e îndrăgostit de tine.
E fantastic !
Ar trebui să-i spui asta ca să ai în sfârșit
ce ți-ai dorit mereu.
Numele meu nu e în cartea aia.
Adică, celălalt lucru pe care ți-l doreai.
Eu și Nico suntem doar prieteni.
Asta era clar acum doi ani.
Clar anul trecut.
Și clar acum cinci minute când mi-a dat o carte,
nu de ziua de Sant Jordi.
Ei bine, poți măcar să-i spui că ai scris cuvintele
de care e atât de îndrăgostit ?
Nu, nu pot.
Când editorii și-au dat seama ce-am făcut,
au spus că le place.
Și apoi mi-au amintit
că am semnat un acord de confidențialitate.
Așa că nu ar trebui să spun nimănui
că am avut ceva de-a face cu asta.
Nici tu nu poți spune nimănui.
Bine. Dar urăsc acest cod al tăcerii.
Și eu.
Scuzați-mă.
Bună. Eu am scris cartea asta.
Uite.
Vrei să-l semnez ?
Asta e grozav.
Chiar e.
Mulțumesc. Poftă bună. Mulțumesc.
- Bună, Anna. - Bună, Anna.
Sunt prietena lui Nico Olivera de la librărie,
și m-a rugat să vin aici. Sunt Erica.
Cum se scrie ?
Cu C.
M-a rugat să vin aici să vorbesc cu tine.
Să-ți răspund la orice întrebare ai despre oraș,
și, știi tu, să te ajut cu orice pot.
Pari o prietenă foarte bună.
Da. Suntem.
Ce pot face ?
Adică, mi-ar plăcea, de exemplu, o farfurie cu fructe, poate,
sau o apă minerală.
Doar ca să clarific, nu sunt asistentă, ci mai degrabă
o compatrioată americană care e aici să-ți prezinte Barcelona.
- Dumnezeule, îmi pare rău. - Nu. E în regulă.
Normal că ești americancă.
Mă gândeam că vorbeai foarte, foarte bine engleza.
Ei bine, am locuit aici de zece ani.
Iubitul meu s-a despărțit de mine.
Am venit aici, m-am îndrăgostit de oraș,
și am găsit o modalitate de a rămâne.
S-a dovedit a fi un jucător profesionist de bowling...
Așa că cred că am luat decizia corectă.
Și eu.
Habar n-am de ce ți-am spus asta.
Nu, nu. Nu-i nimic.
Știi ce ? Asta mi se întâmplă mereu.
Cred că am una dintre fețele alea.
Oamenii îmi spun lucruri.
- Îmi pare foarte rău. - Nicio problemă.
Unde e asistentul meu ?
Nu ai.
Dar trebuie să te duc la librărie.
Hai să mergem. Ia, ține asta.
Mulțumesc, domnule.
Voi face... Uite, păstrăm lucruri.
De-asta avem nevoie de un asistent.
E în regulă. Ne vom descurca.
Scuzați-mă. Am uitat de sărutul pe ambii obraji.
Poți să-mi spui Anna.
Anna.
Ce înseamnă asta ?
Frumoasa poetă.
Mulțumesc, domnule.
Ți-e foame ?
Literalmente, îmi este mereu foame.
Știi ceva ? Angajatul hotelului mi-a spus
că trebuie să încerc... Stai.
Fuet de Vic.
- La Vic. - El Vic.
Oamenii îți spun lucruri.
Asta mi se spune.
Mergem, atunci ?
Da. Hai să mergem.
Eri, ni te alături ?
Da, te rog.
În cazul în care nu voi găsi cuvintele.
Sau pe mine.
Desigur.
Perfect. Haideți.
Te rog.
Gustă asta.
Incredibil. Spune-mi cum se pronunță.
Pana... pani...
Panayes.
- Panayes. - Panayes.
În regulă. Panayes.
Asta e de la cea mai veche brutărie din Catalonia.
Erica este specialista noastră în patiserie.
Trebuie să-mi spui unde sunt toate locurile secrete
pentru că e prima mea dată în Barcelona.
Dar scrisul a surprins perfect
inima vibrantă a orașului.
Nu-i așa ?
Cum e posibil ? N-ai fost niciodată aici
și totuși știi atât de multe despre...
Intangibile, intangibile.
Știi, cred că eu... Am crezut mereu
că aparțineam Europei.
Poate am trăit aici într-o viață anterioară.
Te cred.
Altfel, cum ai putea ști atâtea detalii ?
Este... este...
Nu știu ce e cu mine azi ?
Mintea mea e tulbure.
Miraculos.
Mulțumesc, domnule.
Eddie, Anna, acesta este noul meu asistent de manager.
Josep.
Încântat.
Încântată să te cunosc. Sunt obsedată de cartea ta.
Îmi semnezi exemplarul meu din Iubirea Mea ?
Desigur.
Mulțumesc, domnule.
De-asta ești aici ?
În plus, calculatorul s-a stricat și nu putem înregistra pe nimeni.
Bine, mă întorc imediat.
Da. Poftim.
Mulțumesc mult.
Mulțumesc, domnule.
Doamne !
Ai simțit asta ?
Adică, am frisoane. A fost...
Au fost, așa, scântei serioase între noi.
N-am mai simțit așa ceva.
Ce să fac ?
De ce mă-ntrebi pe mine ?
Păi, pentru că ești un prieten bun cu Nico, nu ?
Doar dacă... tu și Nico sunteți... ?
- Nu. - N-o vei face.
- Nu. - Nu.
Nici pe-aproape.
Ok. Atunci...
Păreri ? Ce să fac ?
Despre ?
Păi, cum, cum să-l abordez ?
Care e mâncarea lui preferată ?
Pot vorbi cu oricine despre mâncare.
Nu stai o săptămână ?
Doar dacă am un motiv să stau mai mult.
L-ai cunoscut pe Nico acum cinci minute.
Nu ești romantic, nu-i așa ?
Bună !
Mulțumesc mult.
Sunt în al nouălea cer.
Nu sunt unde sunt eu.
Încearcă... încearcă roșul.
M-am întors.
Bună.
- Deci, Anna... - Da.
Spune-mi, te rog, care a fost inspirația ta
din spatele scenei cu...
Ce zice ?
Scena de pescuit ?
Da. Am vrut ca Jorge...
să se simtă mai masculin. Știi, să-și harponeze peștele
în loc să-l cumpere din piață.
Îmi pare rău.
La cină ?
Cina.
Știam eu.
Am spus mereu asta despre delfini.
E ciudat. Nu-mi amintesc să fi scris
nimic despre delfini.
Nu-ți face griji. E unul din lucrurile alea.
Pur și simplu se pierde în traducere.
Ok, Nico, spune-mi...
care au fost alte părți preferate ?
Simbolismul Silviei servind
lui Jorge șuncă iberică.
Cumva, știind că ar fi ultima lui masă.
M-a făcut să plâng.
Jamon iberico. Ce e ?
Șunca de ghindă, Spania e foarte faimoasă.
Da. Citeam despre asta.
Mor să o încerc.
În cazul ăsta, ești pe cale să fii foarte fericit.
Poftim.
Grațias.
Ce-a fost asta ?
Știi ceva, încerc chestia aia cu th din Barcelona.
Funcționează ?
- Nu. - Nu.
Pot să te-ntreb ceva ?
E ciudat.
Nu-mi amintesc să fi scris despre șuncă nici în carte.
Știu, știu.
Serios ?
Cum ?
Ce ai spus că faci ca să-ți câștigi existența ?
Sunt traducătoare literară.
Care a fost ultima carte pe care ai tradus-o ?
Mi-ai tradus cartea, nu-i așa ?
Da, am făcut-o.
Știam, știam !
Pentru că nu-mi amintesc să fi scris despre delfini
sau vitralii, sau Ziua Sfântului Iordan.
E Ziua Sant Jordi.
Poți să te oprești ? Cui îi pasă ?
Spune-mi doar ce altceva ai mai schimbat.
Ai voie să faci asta ?
Da.
Editorul le dă traducătorilor spațiu de interpretare.
Și tu tocmai ai interpretat cuvântul mic
ca fiind toată afacerea.
Nu asta a fost intenția mea. Jur.
Adică, numele tău e pe carte.
Sunt complet anonimă. Nimeni nu trebuie să știe.
Da, dar acum știu eu.
Și eu sunt cel care va merge să semneze cartea asta
pe care de fapt n-am scris-o.
Nu cred că pot sta aici.
Anna.
Anna... doar...
Unde e hotelul meu ? Trebuie să-mi fac bagajele.
Nu, nu, nu poți pleca.
Ei bine, nu pot sta aici.
Sunt aici pentru un eveniment de autor,
și, aparent, nici măcar nu sunt autorul.
- Oprește-te ! - Stai, Nico știe de asta ?
Nu, bineînțeles că nu. Am semnat un acord de confidențialitate.
Nu pot spune nimănui că am vreo legătură cu cartea,
inclusiv oamenilor care o vând.
Dar Nico și-a concentrat toată Ziua Sant Jordi pe tine.
Bucură-te de plimbare, nu ?
Dacă prin plimbare te referi la genul ăla care te învârte în cap
până simți că o să vomiți.
Nu, mulțumesc.
Am început să simt cu adevărat
că mă conectez cu oamenii de aici, știi.
Parcă cariera mea chiar lua o întorsătură.
Ce ar trebui să fac acum ?
Adică, dacă nimeni nu vrea să citească ce scriu eu,
mai sunt eu scriitor ?
Ok, stai o secundă.
Ai mai publicat o carte înainte de asta, nu ?
E mai mult decât pot spune 99% dintre oameni, inclusiv eu.
Adică, chiar credeam că deja s-ar fi întâmplat.
Cum ? Să fii publicată ?
Da.
Și iubirea, și căsătoria, și să am o familie.
N-am mai spus asta cu voce tare până acum.
Acum știu de ce, pentru că e chiar deprimant.
Să uităm de asta.
Hotelul tău e pe acolo.
Sunt cu tine.
Chiar credeam că la acest moment aș trăi ca
un personaj de Nancy Meyers în Hamptons
cu biroul meu frumos cu vedere la ocean.
O viziune destul de romantică asupra vieții.
Ce-i rău în asta ?
Nimic. Doar că...
Știi, adică, nu e foarte realist.
Acum viața reală e nasoală. Romantismul e tot ce-mi mai rămâne.
Poate că asta e.
Poate că n-a fost niciodată despre carte.
Nu, e despre carte.
Trebuie să rămâi. Trebuie să faci lectura.
Nu. Poate că eram menit să vin în Barcelona
pentru altceva.
Cum ar fi ce ?
Iubirea.
Desigur.
Acum totul are sens.
Dacă n-ai fi făcut ce-ai făcut,
atunci n-aș fi venit niciodată la Barcelona.
N-aș fi-nceput să-l cunosc pe Nico.
Asta e !
Asta e povestea mea de dragoste reală.
E soarta !
Bine, bine.
Știu că a fost o zi... dar soarta ? Dragoste ?
Abia l-ai cunoscut.
Ce spui ? Ai văzut cum s-a uitat la mine.
Mă place mult.
Asta e.
E a doua mea șansă să fac ambele lucruri
pe care toată lumea mi-a spus că trebuie să le fac înainte
să scriu cartea.
Ce-i asta acum ?
Vino la Barcelona și îndrăgostește-te.
Asta e.
Sunt aici.
Te rog, vino. Vreau să te-ntreb ceva.
Da.
- Te rog. - Bine.
Ia. Ține asta.
Bine.
Eri, vii ?
Nu vreau să fiu a treia roată la căruță.
Cum se spune-n Spania ?
Candelabru.
- Nu te-aș vedea niciodată așa. - Hai.
Aici e locul unde străbunicul meu Leo
lega cărți acum o sută de ani.
Toată aparatura încă funcționează ?
Desigur.
Face parte din istoria literară spaniolă.
Spaniolii sunt renumiți pentru că-și iubesc literatura.
Ceea ce e logic
pentru că au o sărbătoare-ntreagă în jurul ei.
Exact.
Și avem scriitori mari ca Cervantes
sau Calderón, Lorca.
Ai citit povestirile Rosei Montero ?
Cred că nu.
E o autoare incredibilă. Una dintre preferatele mele.
Crede că dragostea nu-nseamnă doar romane epice.
E și în viața de zi cu zi.
Trebuie să spun că sunt de acord cu ea.
Și eu.
Cred că sunt mai degrabă genul cu gesturi grandioase.
Super, pentru că asta-i, practic, San Jordi.
Mă gândeam...
ce mod mai bun de a celebra ocazia decât să sărbătorim
o povestire originală scrisă, tipărită și legată chiar aici
și vândută doar la San Jordi.
E o idee minunată, Nico.
Cine ai vrea să scrie povestea ?
Speram...
să o faci tu, Anna.
Cum ?
Ai putea scrie povestea.
Ce-i povestea ?
O povestire pentru Ziua Sant Jordi.
Da. Scrisul tău a fost o scrisoare de dragoste pentru Spania
ca oricare alta pe care am citit-o.
E, practic, cel mai bun compliment
pe care i-l poți face unui scriitor.
O vei face ?
Da, o voi face. Voi scrie o povestire.
Mulțumesc, domnule.
Asta înseamnă mult pentru mine și pentru librărie.
Nu e ușor să rămâi în top în afaceri, în ziua de azi,
dar între povestea ta și sesiunea de autografe,
magazinul ăsta va fi centrul
literaturii spaniole încă o dată.
E foarte important.
Sunt foarte emoționată.
Asta e, ca a doua mea șansă de a mă dovedi.
Ține minte că a scrie povestiri nu e ușor.
Trebuie să pui mult în puțin spațiu,
și uneori nu ies
așa cum vrei tu.
Trebuie să fie în spaniolă ?
Da, dar îți voi găsi un traducător, nu-ți face griji.
De ce nu poți fi tu ?
N-am crezut că ai vrea să fiu eu
după ce s-a întâmplat ultima dată.
Păi, am crezut că ești aici
să mă ajuți cu toată Barcelona.
Mă refeream mai degrabă la recomandări de restaurante.
E ceva la care chiar am nevoie de ajutor.
Îmi place Nico.
Mult.
Am nevoie de ajutorul tău să găsesc cuvintele
pe care vreau să le spun, dar, cum ar veni, mai bine.
Vrei să spui ca un Cyrano spaniol ?
Cyrano ? Amintește-mi. Idele lui martie, Roma ?
Ăla e Cezar.
Cyrano, a scris cuvintele care au făcut persoana să se îndrăgostească.
Filmul lui Peter Dinklage.
Steve Martin.
Roxanne.
Da.
Dar nu cred că e o idee bună.
Te vei gândi la asta ?
Te rog, gândește-te.
Și ai spus nu, nu-i așa ?
Am spus că mă voi gândi.
Editorul nu știe că tu și Anna v-ați întâlnit ?
Nu.
Ce se întâmplă dacă află că i-ai spus Annei
ai tradus cartea.
Păi, atunci încalc acordul de confidențialitate.
Îmi distruge cariera profesională și nu mă vor mai angaja niciodată.
Ce vei face ?
Cred că trebuie doar să o iau înainte.
O să-i sun și o să-mi urmez sabia literară.
Poți începe la magazin luni.
Nu m-au concediat.
Cum ?
Știu. Au spus că le-a plăcut publicitatea
pe care a primit-o cartea.
Și pentru că i-am spus Annei și ea nu a amenințat că mă dă în judecată.
Sunt bucuroși să lase asta să treacă.
- E minunat. - Da.
Ești liber.
Ei bine, atâta timp cât fac un alt proiect pentru ei.
Care ?
Povestirea ta scurtă.
De unde știu ei măcar de asta ?
Nico i-a sunat și le-a cerut permisiunea.
Așa că au spus da,
dar vor să-l modelez și să-l traduc
și să rămân anonim... din nou.
Asta e ridicol.
Ai făcut destul ca să ajuți.
Meriți să-ți apară numele pe coperta aia.
Nu-i nimic. Sunt fericit să ajut.
Și, în plus, Anna nu merita
să fie surprinsă așa cum a fost.
E cel mai puțin ce pot face ca s-o compensez.
Știi că asta o va apropia și mai mult de Nico, nu ?
Nico e prietenul meu.
Vreau să fie fericit, chiar dacă nu e cu mine.
Cum zici tu, fată.
Nu-i deschide.
Închide ochii.
Sunt închiși.
Nu, nu mă minți.
Vino, vino, vino, te rog.
În regulă.
Vino cu mine.
Și...
Ia.
Și rămâi acolo.
- În regulă. - Hai.
Și acum...
deschide-i.
Aici este... Sagrada Familia.
E chiar mai frumos decât îmi imaginam.
Încă nu-mi vine să cred că n-ai fost niciodată aici.
În roman, descrieți loul ăsta așa.
Elocvent.
Da.
Da ?
Da.
Săgețile cresc și mai înalte,
asigurându-se că vor fi văzute din cer.
Acesta a fost unul dintre pasajele mele preferate din roman.
Mulțumesc, domnule.
Pentru că mi-ați recomandat cartea.
Da, desigur.
Hai.
Da.
Anna, ce te-a inspirat să folosești Bazilica ca metaforă
pentru refuzul lui Jorge de a renunța la Sylvia ?
Știi ce ?
Cred că tocmai am primit un mesaj de la agentul meu.
Dă-mi o secundă.
Da. Da,
știi, Bazilica e mereu în evoluție
la fel ca relația Sylviei.
Da.
Orice ar face acolo miroase foarte bine.
Uite.
Căruța noastră preferată cu crochete,
Speram să fie aici.
Îmi amintesc prima dată când ai gustat una.
Erai atât de fericită.
Și ai făcut acel dans adorabil.
Nu știu despre ce vorbești.
Ba da, faci.
Nu, nu fac.
Fă-o.
Cum ? Nu.
- Fă-o. - Nu, nu.
Fă-o tu !
Bine, o voi face.
Crochetă, crochetă.
Crochetă. Crochetă. Crochetă.
Asta e atât de suprarealist.
Știu, nu-i așa ?
E ca și cum te-ai trezi dintr-un vis frumos,
și vrei doar să te agăți înainte să dispară.
Și eu gândesc la fel.
Mereu ai fost atât de bun la a găsi cuvintele potrivite.
Păi, e treaba mea, nu ?
Știu că mereu mi-ai spus că nu ai timp să scrii
propriile tale povești, dar cred că ar trebui.
Blondo...
Propriile mele cuvinte.
Da.
Da, da, mă voi gândi.
Anna.
- Bună. - Bună.
Deci... cum merge scurta ta poveste ?
E bine. E bine.
Adică, încă fac brainstorming la idei.
Știi, tăiței, lăsându-i să se înmoaie.
Bine.
Nu vrei să spui să lași la fiert ?
Depinde de idee.
Aici lucra Sylvia ?!
- Aici lucra Sylvia ! - Da.
E superb.
I-am făcut dreptate ? Bineînțeles că da.
Ce crezi ?
E incredibil.
E ca și cum ferestrele ne-ar privi în ochi...
Da.
Mie mi se pare...
O reverie.
Da, da. Ca atunci când ai febră.
Așteaptă să vezi interiorul.
Fiecare cameră e ca topită într-o zi călduroasă.
E aproape copleșitor.
Stai, înainte să intrăm, putem mânca ceva ?
E un restaurant pe care mor să-l încerc.
Da, sigur, dar cum se numește ?
Adică, știm toate locurile, și nu vrei să ajungi
într-o capcană pentru turiști.
Da, se numește «Supermercat».
Doamna asta de la baie
de la Sagrada Familia mi-a povestit despre el.
A zis că nu e în niciun ghid.
Și e acest secret local.
Un localnic dă un sfat despre un loc secret unui turist.
Ce fel de puteri magice ai ?
Crede-mă, e pe bune.
Hai să vedem dacă-l găsim. Hai.
Nu știu, Anna.
Cred că doamna de la baie făcea mișto de tine.
Nu, nu, privește asta.
Asta nu e intrarea adevărată. Urmați-mă.
- Ce ? - Bună.
Reumpleri gratuite.
Nu !
Nici vorbă.
Asta e o nebunie.
Ți-am spus eu.
Vezi, nu trebuie să depind de Erica pentru orice.
Deci, asta e foarte tipic.
Sunt pintxos.
Cu ce vrei să începi ?
Ei bine, editorul plătește,
așa că cred că ar trebui să luăm câte unul din fiecare.
Avantajele de a fi un autor genial.
Nu, chiar nu.
Și modest de asemenea.
Patatas bravas.
Îmi plac la nebunie patatas bravas.
Am mâncat asta la acest faimos restaurant spaniol din Boston.
Sunt pământul Spaniei transformat,
oferind o gustare care este în același timp feroce și reconfortantă.
Eu am scris asta.
Da, știu.
Ei bine... mănâncă, te rog.
Da.
Ok. Ești definiția celui care mănâncă cu poftă.
Asta înseamnă să mănânci cu bucurie sau cu plăcere.
Dar în cazul tău e cu pasiune, cu pasiune.
E foarte plăcut să cunoști pe cineva care...
Ei bine, în engleză avem o expresie,
își poartă inima pe mânecă.
Da.
Ei bine, o voi lua ca pe un compliment.
Ar trebui.
Salut, Nico.
Hei, e un prieten de-al meu.
Mă voi întoarce.
Ce bine.
Idei pentru poveste ?
Nu.
De fapt, doar scriam notă despre mâncare.
Ai probleme să-ți începi povestea ?
Vrei... să-ți dau idei ?
Erica, nu. O să-l scriu singur.
Ai încredere în mine.
De acord. Bineînțeles.
Asta e de la proprietar.
E un mare fan.
Mulțumesc.
N-am văzut niciodată pe nimeni să-și facă prieteni atât de repede.
Nu știi niciodată cine va fi următorul pas în călătoria ta.
Da.
Crezi în destin, Nico ?
Un poet american a spus odată:
Destinul își țese tapiseria în moduri misterioase.
Și...
Da.
Uneori e greu să înțelegi de ce lucrurile eșuează.
Dar cu timpul, totul devine clar.
Da.
Să ciocnim.
De acord.
Pentru firele invizibile ale vieții
care ne unesc și fac lucrurile frumoase.
Pentru tapiserie.
- Noroc. - Da.
Îmi place locul ăsta.
Totul pare ca și cum am fi într-un film.
Ei bine, îți dai seama că trăiești
o versiune foarte idealizată a Barcelonei.
De aceea profit la maximum de fiecare moment.
Trăiesc o adevărată nuvelă romantică,
și nu pierd nici o secundă.
Ok, deci Nico a trimis un mesaj.
Vrea să știe dacă vreau să prânzesc.
Cum îi răspund și îi spun da
în așa fel încât să sune ca și cum aș fi interesată,
dar nu disperată și cochetă, dar informală
și romantică, dar ingenioasă.
O să am nevoie de o băutură pentru asta.
Nu trebuie să fie un sonet de Shakespeare.
Spune-i doar da, că ești deja afară cu Mateo și cu mine,
și e binevenit să ni se alăture.
Și acum trimite mesaje,
spunând că e cu Joseph.
Poate să-l aducă ?
Da. Da, sigur.
Da, desigur.
Paranteze ?
Nu, sunt două separate...
Două ce ?
Știi ceva ? Fă-o.
Ești mai bun la asta decât mine.
Mateo...
E adevărat. Voi doi nu v-ați mai văzut niciodată.
Acesta este directorul meu adjunct, Josep.
Îmi ești familiar.
Ne cunoaștem ?
Da, da.
Ești proprietarul acelei florării frumoase din Gràcia.
Ai fost acolo ?
Sunt sigur că mi-aș fi amintit.
Întotdeauna am vrut să intru, dar...
nu aveam un motiv să cumpăr flori.
Ei bine, să sperăm că vei găsi unul curând.
Îmi plac ochelarii tăi.
Și mie îmi plac ai tăi.
De ce nu facem schimb de locuri ?
Îl văd pe bucătar acolo. Mă duc să-l salut.
Ce se întâmplă aici ?
Ce crezi că se întâmplă ?
Dragoste.
Credeam că ești îndrăgostită de el.
De Mateo ?
Da.
Glumești ?
De Sant Jordi trecut v-am văzut împreună.
Erai foarte aproape.
Da. Eram doar un bun prieten.
În plus...
Da.
Acum înțeleg.
Mulțumesc.
Îți place ?
Îmi place la nebunie.
E bine că cineva cu zâmbetul tău,
Vorbesc engleză.
Această rețetă e la fel de veche ca unele catedrale.
Ei bine, pentru o mâncare de acum 500 de ani, are un gust incredibil.
Pot să fac o poză cu tine ?
Eu ? Nu cu mâncarea.
Toată lumea face de obicei o poză cu mâncarea.
Îmi place să cunosc oamenii din spatele mâncării.
Blondă.
- Salut. - Salut.
Nico.
Sunt foarte transpirată.
Ieri ai plecat atât de repede din restaurant.
Totul e bine ?
Da.
Da. Totul e bine. Aveam de lucru.
Da. Editorul mi-a spus că te-au angajat
să traduci povestea Annei pentru Sant Jordi.
Felicitări.
Da.
Sunt sigur că vei rămâne fidelă viziunii ei.
Voi încerca.
Da.
Nico, încă nu-mi vine să cred
că ai crezut că eram îndrăgostită de Mateo.
Ei bine, nu-l cunoșteam și...
Te-am văzut dându-i o carte și un trandafir de Sant Jordi.
E prietenul meu...
și era singur, ca și mine.
Suntem prieteni
și nu mi-ai dat niciodată o carte și un trandafir.
Ei bine, nici tu nu mi-ai dat unul.
Odată mi-ai spus că nu vrei niciodată o carte și un trandafir
de la un simplu prieten,
că Sant Jordi pentru tine, înseamnă doar romantism.
Eu am spus asta ?
Da. Ai spus foarte clar că...
suntem doar prieteni.
Păi, i-ai spus clar Mariei,
când ieșeai cu ea anul trecut.
Te-am auzit spunându-i.
Pentru că era îngrijorată că am fi mai mult decât prieteni,
pentru că ne uitam la fotbal împreună
și jucam împreună în ligă.
Știi, cred că magazinul tău va avea
o Ziua Sant Jordi minunată anul acesta.
Da, da.
Dacă povestea Annei...
Dacă povestea Annei
ajunge la sufletul clienților tăi.
La fel ca și cartea ei.
Vom avea o coadă de clienți până la ocean.
Da.
Ei bine, sper să-l pot traduce pentru tine.
Mulțumesc.
Vrei să încerci ?
Brânză ?
Mulțumesc.
Ia. Ia unul.
Pe curând.
Anna. Bună, Anna.
Bună. Credeam că Nico mă va întâlni aici.
Ei bine, de fapt, a primit un transport mare de cărți
pentru Ziua Sant Jordi, așa că rămâi cu mine.
Îmi pare rău.
Vin aici de ani de zile.
Am multe recomandări.
Dar mai întâi, trebuie să iei calamari la Gregorio.
Tocmai am fost acolo.
Știi că bunica
era bucătarul privat al lui Picasso ?
- Nu știam. - Da.
De unde știi ? E în ghid ?
Nu, mi-au spus.
Stai o secundă.
Vorbesc doar spaniolă și catalană.
Ei bine, vorbesc și engleză, dacă le ești suficient de simpatic.
Știi, ești cu adevărat uimitoare.
Preferata mea.
- Bună. - Bună.
Mulțumesc.
Mulțumesc pentru recenzie.
Nu. Mulțumesc. Cu plăcere.
Stai. Ai scris o recenzie ?
Unde ?
Nu e important.
Nu. E important pentru el.
E incredibil, Anna.
Cum scrii despre mâncare atât de bine.
În carte, a descris perfect bucătăria Barcelonei.
Cred că ar trebui să te gândești să faci din asta o carieră.
Să scriu despre mâncare nu e un job pentru mine.
E un hobby.
În plus, sunt autor. Nu sunt influencer.
E cam târziu pentru mine
să-mi schimb cariera acum, nu crezi ?
Poate.
Având în vedere că Sant Jordi e peste o săptămână, mi-ar plăcea
să arunc o privire la ce ai lucrat până acum.
Dacă ești de acord ?
Am nevoie de puțin aer.
Nici măcar n-ai început să scrii, nu-i așa ?
E multă presiune.
Nu, trebuie doar să te așezi, bine ?
Stai la calculator
și cuvintele vor veni, îți promit.
Poate pentru tine. Nu e așa ușor pentru mine.
Ai mai făcut asta.
Ai fost publicată de două ori, Anna.
Nimeni n-a vrut să riște cu mine.
Așa că nu mai încerca.
Când ieși pe stradă
și ești lovit de mașini,
înveți să stai pe trotuar.
Ce întunecat.
Într-un an, iubitul meu m-a părăsit
și revista la care lucram s-a închis
și apoi am încercat să mă expun, să mă supun
și practic fiecare publicație mi-a refuzat munca
așa că am decis să vin aici
și să predau engleza, ceea ce a fost incredibil.
Și am crezut că voi sta aici câteva luni, lingându-mi rănile,
și apoi să merg acasă, și apoi asta a devenit acasă.
Așa că am decis să rămân și am obținut o carieră traducând cărți,
și chiar îmi place.
Dar știi, toți cei mai buni autori au fost respinși
înainte să reușească, au fost respinși de o tonă de ori.
J.K. Rowling, Agatha Christie, îl știi pe Bob McTimberson.
Stai, stai. Cine e ăla ?
N-ai ști cine e pentru că a renunțat să mai încerce,
Bine.
Deci, lucrezi la ceva acum ?
Păi, vreau să spun, lucrez la o povestire scurtă,
și nu știu dacă îmi place direcția în care merge.
Nici măcar nu știu dacă ar trebui să încerc, sincer.
Și uneori mă întreb dacă mă fac să cred
că sunt fericită pentru că nu vreau să risc.
Nu mai mă face să-ți destăinui lucruri.
Asta nu e ceva ce încerc să fac.
Asta se întâmplă.
Oricum, pentru asta sunt prietenii, nu ?
Bine.
Trebuie să plec.
Doi.
Credeam că o să scrii azi.
Nu, de fapt, Nico are nevoie de mine să trec pe la librărie
și să semnez câteva sute de cărți.
Credeam că o să semnezi de Ziua Sfântului Gheorghe.
Nu, asta e pentru stocuri.
Presupun cărțile se vând mai repede când sunt semnate.
- De autor. - Îmi pare rău.
Nu, nu, nu. Glumești ?
Mi-am căutat-o.
Eu ne-am băgat în asta. Te voi scoate din asta.
Știi, acum nu se simte chiar ca un dezastru.
Se simte ca...
Dacă spui destin, o să...
O să continui să spun asta până mi se demonstrează contrariul.
Îmi place optimismul tău. Aș vrea să fie contagios.
Râsul e contagios. Optimismul e o alegere.
Mulțumesc.
Deci, vii ?
Ne vedem acolo.
Vreau să-mi notez câteva idei pentru povestea mea.
Optimismul lui este inspirațional.
În sfârșit, te ajut.
Pa.
- Următorul. - Bine.
Îmi iese un tunel carpian.
Parcă am o crampă la deget sau ceva de genul.
Lasă-mă să văd.
Bine.
Lasă-mă să văd.
E bine.
Da.
În regulă.
Mai bine ?
Cum te simți ?
Minunat.
Foarte bine.
Dar cred că e timpul să luăm o pauză.
Josep a comandat niște sandviciuri. Da ?
Serios ? Sandviciuri. Minunat.
Vino.
În regulă.
Coquesa ?
Nu. Nu.
Nu.
Sandvici cu brânză.
- Queso. - Queso.
Cheese e un băiat.
- Queso e un băiat. - Brânza e un băiat ?
Da. E queso.
- Quesa. - Nu, nu quesa.
Quesa ?
Nu există... nu există quesa ?
Eu... Mă duc să-l salut pe Mateo.
În regulă.
Deci... regreți toată treaba asta cu Cyrano ?
Nu, cred că funcționează foarte bine.
Anna e clar, nebunește, îndrăgostită de Nico,
și cred că și el e îndrăgostit de ea.
Cine sunt eu să stau în calea iubirii adevărate ?
Tu ești scriitorul ale cărui cuvinte au făcut-o să se îndrăgostească.
Fată.
Cum ?
Cum merge povestea ta ?
Bine.
Cum am avut eu atâta noroc să te am aici
să scrii povestea asta pentru noi.
Bună întrebare.
Anna... după ce terminăm aici,
pot să te duc la Catedrala din Barcelona ?
Cam repede pentru o nuntă, nu crezi ?
Glumeam.
Dacă nu vezi un viitor de la început,
ce rost are să rămâi pe drumul ăla, nu ?
Nu pot fi mai de acord.
Dar da, cam devreme pentru o nuntă.
Abia aștept să aud ce părere ai despre catedrală.
Sunt sigur că tot ce vei spune va fi ca o poezie.
Da.
Vine și Erica ?
Poate de data asta...
putem fi doar noi.
Da.
Ok. Vrea să mă ducă la catedrală,
doar noi doi.
Ce ar trebui să fac ?
Mergeți voi. Doar voi doi.
Nu. Trebuie să vii.
Se așteaptă să spun lucruri poetice.
Și tot ce vreau să fac e să verific cărucioarele de mâncare de-acolo.
Nu știu.
Haide, doar ultima dată.
Poți rămâne ascuns.
Te rog.
Eu doar... Nu vreau să sune...
cum sunau cuvintele mele înainte să le repari.
Nu pot să-ți țin mâna pentru totdeauna, Anna.
Nu e pentru totdeauna. E doar...
E până când voi putea să-i prezint încet adevăratul meu eu.
Nu ar trebui să ascunzi cine ești cu adevărat.
Toți ascundem lucruri chiar acum.
Mi se pare corect.
Nu-i așa ?
Am o idee.
Serios ?
Știam că o vei face.
- Anna ? - Ce ?
Cartea ta.
Bună.
Am scris asta.
Mulțumesc.
Da.
Scrie ceva inspirațional, ceva din sufletul tău.
W-o-o.
Woo ? Woo ?
E... e ca...
Anna Kelly.
Poftim. Mulțumesc mult.
Ce părere ai despre catedrală ?
Ce-ți spune inima ?
Nu-mi găsesc cuvintele.
Haide.
Asta nu-ți stă în fire. Te rog, te rog spune-mi.
Te rog.
Bine.
Mulțumesc.
Da.
Deci vrei să știi ce cred cu adevărat despre catedrală.
Așa e ?
Destul de.
Am nevoie doar de un minut.
De acord.
Nu, asta nu era pentru tine.
Nu era pentru mine.
Chiar nu ți-a plăcut ?
Anna, repetă după mine.
Și nu spune repetă după mine.
Pentru mine, catedrala e ca sfârșitul unei povești,
dar partea centrală ne aparține.
Să creăm.
Creează, creează.
Deci... îți place ?
Da, îmi place la nebunie.
Îmi place totul despre acest oraș.
Minunat, minunat.
Deci, aici e unde povestea noastră...
în Barcelona ?
Sfârșitul poveștii încă nu e scris.
Încă o scriu.
Ei bine, în cazul ăsta...
Sper...
ca finalul să fie bun.
Și eu.
Tocmai am zis-o.
- Ce anume ? - Ce anume ?
Nimic. Bine.
Eu doar... Nu, eu vreau, voiam să spun,
mulțumesc mult pentru o zi cu adevărat minunată.
Plăcerea a fost de partea mea.
Blondo.
Nico.
- Bună. - Bună.
Ai venit să ajuți la pregătirile pentru Sant Jordi ?
O căutam pe Anna.
E aici.
E intervievată de televiziunea locală.
E o onestitate acolo, și...
Despre carte ?
Da, da, despre carte și povestea ei.
Da.
Primește mult mai multă atenție decât am crezut vreodată.
Nu-mi pot imagina cum e
să miști atâția oameni cu vorbele tale.
Îmi imaginez că e un sentiment...
Eu doar scriam despre adevăr.
Ca un vis împlinit.
Da, bineînțeles. Da, bineînțeles.
Blondo, de ce nu-i ceri Annei ajutor să-ți găsești și tu,
știi tu, pasiunea.
Crezi că n-am pasiune ?
Nu.
Ba da, ba da, ai.
O pot vedea... uneori.
Ca atunci când ne uităm la fotbal sau...
sau când vorbești despre o carte care-ți place.
O pot vedea, dar în majoritatea zilelor...
Blondo... Nu știu cum te simți.
Ții lucrurile în tine.
Crezi că ar trebui să-mi port inima pe mânecă,
cum face Anna ?
Ar fi atât de rău ?
Nu e că nu simt... profund, Nico, simt.
Doar că... nu-mi place să arăt asta.
De ce ?
Pentru că de fiecare dată când o fac, ajung rănit.
Îmi pare foarte rău.
Interviurile alea au durat mult mai mult decât am crezut.
Urma să mă întâlnesc cu tine acasă,
dar multe întrebări despre carte.
Ai răspuns la toate în engleză ?
Desigur.
Da. Mi-aș fi dorit să fi fost acolo.
Ar fi fost grozav.
Grozav.
- Scuze. - Da, desigur.
E foarte frumos că v-ați apropiat atât de mult.
Anna, nu vreau să te presionez,
dar cum merge povestirea ta ?
Trebuie să le finalizăm cât mai curând.
O să-mi petrec restul zilei cu asta.
- Da ? - Da.
Mulțumesc, domnule.
O faci.
Chiar scrii. Știam că poți, Anna.
E grozav.
E grozav. Da, sunt total implicată.
Știi ceva ?
Ne vedem mâine dimineață la hotel, la 10:00.
Da, 10 dimineața. Bine, treabă bună.
Mulțumesc, domnule.
E perfect.
Va fi perfect.
Bună.
Atât de picant.
Mă iei la mișto ?
Credeam că ne întâlnim la 10:00.
Mâncam o gustare.
E în regulă. E în regulă.
Trebuie doar să ne întoarcem
ca să pot lucra la ce ai făcut ieri.
Anna, ai lucrat ieri, nu-i așa ?
Pentru că ai spus că vei lucra toată ziua ieri.
Anna...
Incredibil.
Nu-mi vine să cred. Nici măcar nu lucrează la asta.
Cine nu lucrează la ce ?
Anna. Povestirea.
Adică, i-am promis editorului
că îi voi ajuta să treacă linia de sosire,
dară trebuie să-și facă partea,
altfel ne va strica reputația tuturor.
Ești îngrijorat pentru editor ?
Sau Nico ?
E important și pentru el.
Mă întreb ce s-ar întâmpla dacă ar ști cu adevărat
cât de mult l-ai ajutat.
Nu contează. Știe că sunt un prieten bun.
Dar nu și cum te simți tu cu adevărat.
Ce mai aștepți ? De ce nu-i spui ?
Pentru că nu vreau să risc prietenia noastră.
E mai sigur să las lucrurile așa.
Dragă... o barcă e în siguranță în port.
Dar nu pentru asta sunt construite bărcile.
De unde ai scos-o pe asta ? Dintr-o prăjitură cu răvaș ?
- Salut ! - Salut !
Blondo !
Ce faci ? Vinzi cărți în engleză acum ?
Trebuie să spun că a fost ideea mea.
Pentru turiști.
O idee bună.
Mulțumesc, domnule.
Și uite !
Barcelona, iubirea mea, versiunea în engleză.
Poate ar trebui să o citesc.
Nu ești obligat.
Ai citit-o deja.
Uneori, lucrurile se pierd în traducere.
Ai un minut să vorbim ?
Desigur.
Dar mergem să vedem meciul Barcelonei la pub, nu ?
Da, sigur. Poate ar trebui să-i trimit un mesaj Annei
să văd dacă vrea să ni se alăture.
Trebuie să fie foarte ocupată scriind povestea.
Desigur.
Sigur că da.
În plus, mereu am crezut că privitul fotbalului împreună
era lucrul nostru.
Da.
Bine.
Da !
Sunt atât de fericită că încă putem face asta împreună,
indiferent ce se întâmplă.
Ce crezi că se va întâmpla ?
Blondo...
Desigur, vom fi mereu, mereu prieteni,
dar femeia cu care vei ajunge probabil
nu va fi prea fericită cu asta.
Atunci aș fi cu femeia greșită.
Gol !
Salut !
Hei ! Hei ! Te-ai oprit vreodată
și ai privit o petală de trandafir ?
Mereu ai văzut lumea într-un mod diferit.
E unul dintre lucrurile mele preferate la tine, Blondo.
Ar trebui să împărtășești mai mult, cum face Anna.
Da, sigur.
Ea are un mod de a vorbi, nu ?
Da.
Crezi că are planuri să rămână în Barcelona
după Sant Jordi ?
Nu știu, ar trebui să o întrebi tu însuți.
O voi face de Sant Jordi.
Nu despre asta e ziua ?
Gesturi mărețe.
Să-ți asumi riscuri.
Eu... trebuie să plec.
Ești bine ?
Da, foarte bine.
Dar...
Am ceva de făcut.
Anna. Bună.
Bună.
Cum merge povestea ?
E bine.
- Grozav. - Solid, da.
Bine. Incredibil.
Știi, chiar vreau să știi
că Nico chiar ține la tine.
Da ?
Da. Și nu doar pentru ce crede că ai scris.
E pasiunea ta.
Îți pui sufletul pe tavă
când te expui.
Dar trebuie să știi
că se bazează mult pe această nuvelă.
Erica, știu. Nu știi că știu ?
Mă paralizează.
Înțeleg. Dar vreau să te ajut.
Nu, nu înțelegi.
Trebuie să fac asta singur.
Trebuie să-mi demonstrez că sunt un scriitor bun.
Că prima mea carte nu a fost doar o întâmplare.
Înțeleg.
Eu da.
Și eu am multe de demonstrat.
Am înțeles.
De acord.
Perfect.
Îți place ?
Da. Da.
Grozav.
Niciodată nu mi-am dat seama câtă frumusețe și magie
era chiar în fața mea.
Da, ei bine, asta se întâmplă uneori, știi.
Ești atât de ocupat concentrându-te pe un singur lucru
încât nu poți vedea tot restul.
Când te uiți la o petală de trandafir...
Ratezi toată floarea.
Poftim.
Mulțumesc.
Nico...
Asta arată incredibil.
- Anna. - Bună.
Credeam că ești la hotel și scrii.
Și eu.
Da. Nu, doar îmi iau o mică pauză.
- Da. - Da.
În cazul ăsta, lasă-mă să te duc la masă.
Mi-ar plăcea.
Ai vrea să vii ?
Da.
Nu, nu, nu.
O să mă plimb pe Las Ramblas.
- Te rog. Hai, mergem. - Ne vedem.
Da. La revedere.
Asta e frumos.
Asta miroase a adevăr.
E real.
- Ce anume ? - Da.
Bună.
Cred că tu ai mai mulți prieteni în Barcelona decât mine.
Nimic nu conectează oamenii mai mult decât mâncarea.
Ei bine...
ai un mod special de a scrie despre asta.
Da, nu-i așa ?
Da.
Îi place sportul ?
Da. Îți place fotbalul ?
Îmi plac cărțile.
Da, și mie.
Eu doar... trebuie să recunoști,
nu sunt multe goluri la fotbal.
Ei bine, e mai mult decât scorul.
Chiar e ?
Da. E atâta frumusețe în momentele dintre goluri.
E ciudat. Îmi amintește de ceva
ce a spus Erica despre scriitorul ăla.
Că cele mai bune momente din viață sunt momentele mici
dintre momentele mari.
Ea a zis asta, nu ?
Ea e foarte bună cu vorbele.
Da.
Cine e tipul ăsta ?
E incredibil.
Cum a fost prânzul ?
A fost bine.
De ce ai vocea ascuțită ?
Ce vrei să spui ?
Devine din ce în ce mai înaltă.
Cum ?
Ce e ?
N-a fost grozav. Prânzul n-a fost grozav.
Mi-aș fi dorit să fi fost acolo.
Eu... știi, încep să simt că poate
nu am de fapt sentimente pentru Nico deloc.
Adică, poate sunt doar obsedată de ideea
unei idile fulger.
Dar nu așa funcționează, nu ?
Ei bine, nu aș ști să-ți spun.
Eu merg mereu pe varianta doar prieteni.
Și odată ce se stabilește,
chiar dacă mă răzgândesc, e prea târziu.
Unul din ăia.
Ai scris ceva ?
Da, am scris.
Adică, nu am lucrat la poveste,
dar am scris.
Deci, la ce ai lucrat ?
Nu contează.
Nu, ba da. Îi pasă lui Nico.
Contează pe tine, idilă fulger sau nu.
Voi fi încântat să-l ajut.
Chiar dacă numele tău nu ar apărea ?
Da, tu ești prietenul meu și Nico e prietenul meu.
Și...
Dacă facem bine, putem obține ce vrem.
Să începem acum, bine ?
Da, hai s-o facem.
Vin ?
Hai să luăm vin !
Bună.
Știu că încă mănânc aceste biscuiți ciudați de grâu spanioli.
Dar ce n-aș da
pentru niște cartofi prăjiți buni americani.
Știi cum îți spun lucruri
pe care în mod normal nu le-aș spune oamenilor.
Ei bine, am un mare secret.
Cum ?
E în dulap, deasupra cuptorului cu microunde.
E un ponei ?
Nu la fel de bun ca un ponei.
Lasă-mă să văd. Asta ?
Mi-ai ascuns lucruri !
Stai.
De ce ai separat toate M&M-urile verzi, ciudatule ?
La Boqueria e o petrecere.
E haos pur.
Dar de-aia ești aici.
Nu e vorba de mâncare.
E vorba de vânătoare, de zgomot, de dans.
E zgomotos. E multă lume.
Aproape agresiv.
Dar ăsta e farmecul lui.
Te îndrăgostești de el de cum intri.
Doamne !
E uimitor.
Te-ai gândit ce fel de carieră vrei să aibă
protagonista ?
Mă gândeam, poate, la ceva în design interior
sau, ca, modă.
Interesant.
Adică, super, absolut super, dar doar gândesc cu voce tare.
Poate ar putea fi proprietara unui restaurant local.
Așa ar putea profita cu adevărat
de cultura culinară a orașului.
Și, mai ales, tu știi multe despre lucrurile astea.
Îți plac restaurantele alea secrete și toate astea.
Da. Și e ca și cum ea ar crede că e îndrăgostită,
dar de fapt e îndrăgostită de orașul însuși.
Și doar fiind ea însăși, se îndrăgostește de ea însăși.
Îmi place.
Și mie.
Bun, să mergem. Sunteți gata ?
Da.
Încă trebuie să traduc în spaniolă, dar...
Mi se pare bine.
E foarte bun.
E ca și cum ar fi foarte bun.
E o problemă.
Cum ?
Numele tău nu e pe el.
Nu-i nimic.
Trebuie doar să continuăm așa până după Sant Jordi,
și apoi putem merge mai departe.
Ce o să faci acum ?
O să fac ce ar fi trebuit să fac tot timpul.
Încercând să-mi împlinesc visele.
Știi, am fost în siguranță destul timp.
E timpul să eu...
să ridic ancora.
- Mateo. - Bună.
La mulți ani de Sant Jordi !
Și la mulți ani de Sant Jordi și ție !
Nu poți să-mi tot dai o floare în fiecare an, știi.
Hai, nu e vorba doar despre romantism.
E vorba de prieteni, de familie,
oricine aduce bucurie în viețile noastre...
așa cum faci tu cu a mea.
Și eu ți-am adus ceva.
Asta e cea pe care ai ajutat-o pe Anna s-o scrie ?
Nu.
Ai scris-o tu ?
Am legat-o azi dimineață.
Trei exemplare. Unul pentru tine, unul pentru mine și...
Unul pentru Nico ?
Pentru oricine.
Știi, când va fi momentul potrivit,
voi ști cui vreau să i-o dau.
În regulă.
Salut, băieți ! Ce faceți ?
La mulți ani de Sant Jordi !
Asta e pentru tine.
Mulțumesc mult,
La mulți ani de Sant Jordi și ție !
Mulțumesc.
- Îmi place. - Mulțumesc.
Nico, la mulți ani de Sant Jordi !
La mulți ani de Sant...
La mulți ani de Sant Jordi.
Ce mulțime !
Da, da, dar sunt nerăbdători.
Ei bine, unde e Anna ?
Speram să fie cu tine.
Nu e aici ?
Nu. Și nu răspunde la apelurile mele.
Mă tem că ceva nu e în regulă.
Bine, o să-i verific hotelul.
Da.
Nu-ți face griji. O voi găsi.
Mulțumesc, domnule.
Blondo...
O voi găsi.
Un loc fericit.
Mulțumesc.
Anna, ce faci aici ?
Toată lumea te așteaptă la librărie !
Știu, știu.
Erica, nu pot. Nu pot să merg.
Cum ?
De ce nu ?
Anna ! Anna !
Anna, oprește-te. Poți să aștepți ?
Măcar spune-mi de ce.
Bine. Vor să citesc Dragostea mea cu voce tare în engleză.
Ei bine... asta e minunat.
Nu se simte minunat.
Se simte rău.
Nu pot să-ți fac asta.
Nu-ți face griji pentru mine.
Trebuia să-ți traduc cuvintele
și nu am făcut-o.
Așa că, dacă ceva bun pentru tine poate ieși din asta,
Mă bucur pentru tine, îți promit.
Și odată ce terminăm de citit această carte,
Voi merge mai departe.
Mă voi expune la fel cum ai făcut-o tu.
Dar ce ar trebui să fac ?
Editorul nu-mi va prelua niciodată opțiunea.
Am citit recenziile tale culinare.
Sunt grozave.
Sunt exuberante și vesele, descriptive și amuzante.
Vorbești serios ?
Da. Cel mai bun lucru la ele
este că sunt autentic tu.
Și asta e ceea ce ar trebui să scrii.
Asta e ceea ce ești destinat să fii.
Așteaptă o secundă.
Cum ai știut că au fost scrise de mine ?
Pentru că toate au fost publicate anonim.
Ei bine...
Le-am văzut pe calculatorul tău când ai ieșit din cameră.
Povestirea ta scurtă a ieșit grozav.
Tot ce ai scris despre mâncare a fost atât de bun,
nu a trebuit să schimbăm nimic din asta.
Restul era al tău. Ca data trecută.
Nu asta am vrut.
Nu e un restaurant pe hartă.
Caut unul foarte special
cu o intrare secretă.
Scuzați-mă.
Căutați cumva un Supermercat ?
Da.
Am citit cea mai incredibilă recenzie a barului online,
și sunt disperat să-l găsesc.
Acest scriitor sunt eu.
Nu ești... nu ești tu ?
Da... și nu.
E complicat.
Pot să-mi fac un selfie cu tine ?
Da. Da, sigur.
Asta înseamnă mult pentru mine.
Mulțumesc. Și ție.
Ăsta a fost un semn.
Mă înțelegi ?
De-asta ar trebui să fii mândru de ce scrii.
E vocea ta, iar oamenii, evident, răspund la ea.
Ar trebui să accepți asta.
Păi, aș putea să te întreb și eu același lucru.
M-am oferit să-ți pun numele pe povestea scurtă.
Ai spus nu. De ce ?
Pentru că nu făcea parte din înțelegere.
Ce înțelegere ?
Nu contează.
Ba da. Așa e. Ce înțelegere ? Cu cine ?
Trebuie să ne grăbim.
Coada pentru a o vedea pe Anna Kelly e deja după colț.
La asta mă refeream. Trebuie să citești.
Nu.
Nu până nu-mi spui cu cine ai făcut o înțelegere.
Cu editorul.
Da, pentru a traduce povestea scurtă.
Știam eu.
Era mai mult de atât.
Mi-au cerut să fac ce am făcut înainte.
Voiau să asocieze ceva puternic cu retraducerea,
și voiau să se asigure că vocea...
Suna ca tine.
Pentru că așa era.
Adică, nu chiar. Suntem amândoi.
Tu ai făcut mâncarea.
Vrei să te oprești cu mâncarea ?
Știi, e vorba de mult mai mult de atât.
Știi ce e cel mai rău ?
Nu mi-am dat seama că singurul motiv pentru care mă ajutai
a fost din cauza unei înțelegeri.
Am crezut că mă ajuți pentru că suntem prieteni.
Sunt.
Vreau să vă ajut pe tine și pe Nico. Îmi pasă de amândoi.
Îți pasă ?
Cum ?
Îți pasă de Nico ?
Așa e.
Cred că e mai mult de atât.
Cred că ești îndrăgostită de el.
Nu pot să cred că n-am văzut asta înainte.
De ce n-am văzut ?
Știu, e pentru că mă îndrăgostesc
de toată prostia asta cu dragostea.
Anna...
Îmi pare rău, trăiască Sant Jordi.
- Anna... - Da.
Anna... oprește-te.
Eu și Nico suntem doar prieteni.
Dragă, dacă chiar crezi asta, te minți singură.
Îți spun, e prea târziu pentru asta, bine ?
Amândoi am trecut peste.
Deci... admiți că simți ceva pentru el ?
Bineînțeles că da.
Cum să nu ?
E cel mai incredibil bărbat pe care l-am cunoscut.
Asta vrei să auzi ?
Nu.
Dar știi că măcar e adevărul.
Gata.
Eram îngrijorat.
Te-a găsit Erica ?
Da. Dar...
Unde e ?
Bun venit la Labirintul cărților.
Sărbătorirea celei de-a 115-a aniversări a Sant Jordi.
Suntem atât de norocoși să avem o lectură anul acesta
de la un autor care ne-a făcut pe toți să ne îndrăgostim
de Barcelona din nou.
Doamnelor și domnilor, vă rog să o întâmpinați pe...
Anna Kelly.
Mulțumesc, domnule.
Și pe măsură ce soarele apunea după linia orizontului,
aruncând o strălucire peste oraș,
mi-am dat seama că nu Barcelona se schimbase,
ci eu.
Străzile pe care odată rătăceam
în căutarea apartenenței erau aceleași,
dar acum băteau cu un ritm pe care, în sfârșit, îl puteam auzi.
Îmi găsisem casa în pavaj,
în sarea brizei marine
în ecoul clopotelor bisericii,
și, mai presus de toate, în liniștea propriei mele inimi.
Barcelona îmi oferise poveștile ei,
dar de a mea m-am îndrăgostit.
Și pentru prima dată nu mi-a fost frică să ascult.
E miraculos.
Da, ești.
Nu mă refeream la mine.
Nico...
E timpul să nu mai fiu scriitorul care mi-ar plăcea să fiu
și să devin scriitorul care sunt.
- Nu înțeleg. - O vei face.
Trebuie să spun ceva.
Cuvintele pe care tocmai ți le-am citit...
nu au fost scrise de mine.
Adevărata autoare este... Erica Olson.
Erica, te rog, vino aici.
Anna... Anna, te rog. Anna, așteaptă !
Nu înțeleg.
Versiunea pe care ai citit-o, cuvintele care te-au făcut să te îndrăgostești...
ele... ele nu erau ale mele.
Erau ale ei.
În afară de partea despre mâncare, aia eram eu.
Dar asta nu e important, nu-i așa ?
Adică, e important pentru mine, dar nu acum.
Ideea este, Erica.
Nu-mi vine să cred.
Toate conversațiile pe care le-am avut despre carte,
lucrurile pe care le-am spus, mă simt atât de proastă.
Tu doar ți-ai urmat inima.
Ia.
Erica a scris povestea asta despre tot ce s-a întâmplat.
Citește-o.
Unde te duci ?
Mă duc să o aduc înapoi.
Salut.
Știi,
aș fi vrut să nu fi spus tuturor despre munca mea la cartea ta.
La ce bun ?
Îmi pare rău.
Nu am putut menține minciuna.
Și în ceea ce privește binele pe care l-a făcut,
m-a ajutat să descopăr cine sunt cu adevărat.
Știi, ce trebuia să fac cu adevărat.
Și de ce nu ar trebui toată lumea să știe cine ești.
Dar nu în felul ăsta.
Nico o să se supere foarte tare.
Și dacă aș putea găsi o modalitate să-l ajut să înțeleagă...
Cred că dacă ar ști toată povestea,
ar înțelege totul.
Povestea completă ?
Și ar trebui să-i spun...
Că ești îndrăgostită de el.
Îmi pare rău dacă ți-am spulberat teoria despre iubire și credință.
Da. Adică, crede-mă, îmi regândesc totul.
Dar, știi, chestia cu destinul
e că nu cred că a fost vreodată despre mine și Nico.
Cred că destinul
era ca noi doi să devenim prieteni.
Și să ne schimbăm viețile unul altuia.
Bună.
Știi ce ? Am semnat deja asta.
Ce se întâmplă ?
Ei bine, când ai spus adevărul,
toată lumea din oraș vrea o copie semnată de amândoi.
Mulțumesc.
- Serios ? - Da.
Poftim. Ți-ai verificat rețelele sociale ?
Nu.
Povestea e peste tot.
Uite câți urmăritori noi ai.
Nico e bine ?
Da. Unde e ?
E la cafenea.
Trebuie să mergi la el, Erica.
Și să-i spun ce ? Adică, e o poveste lungă.
De-aia i-am dat versiunea scurtă.
E ziua de Sant Jordi, voi doi.
Nu o strica de data asta.
Deci, presupun că ai citit-o.
Am citit-o.
E minunată.
Ei bine... Îmi pare atât de rău, Nico.
Ar fi trebuit să-ți spun totul.
Ar fi trebuit să-ți vorbesc despre carte.
Ar fi trebuit să-ți spun ce-am făcut.
Ar fi trebuit să-ți spun ce simțeam.
Mi-aș fi dorit să fi făcut-o.
Mai ales partea despre ce simți.
Presupun că am crezut...
- Și apoi a venit Anna și... - Blondă...
Nico, mai încet.
Cred că nu înțeleg ce spui.
La mulți ani de Sant Jordi.
Știi, pentru doi oameni care iubesc cuvintele,
nu le-am folosit prea bine.
Până azi.
Blondă, poate mă poți ajuta cu o ultimă traducere.
Te iubesc.
Și eu te iubesc, Nico.