Disneynature har samlet et stærkt hold
for at fortælle historien om et af de mest karismatiske dyr
på Galápagosøerne.
Sea Lions of the Galapagos følger en ung søløves rejse
på tværs af øerne for at finde et territorie, han kan kalde sit eget.
Holdet kommer til at arbejde i døgndrift
for at indfange landskabets betagende skønhed...
...og de sære og vidunderlige dyr, som kalder det deres hjem.
De vil også udforske øernes udfordringer
og lære af dem, der kæmper for at beskytte dem.
Nihundredeoghalvtreds kilometer fra Ecuadors kyst
danner vulkansk aktivitet nye landområder,
og holdet står lige midt i det.
- Har du mig, Hamish? - Jep.
At være så tæt på og se naturkræfterne i aktion er...
Det er vanvittigt. Og det er varmt.
Jeg har nok aldrig følt noget varmere. Det er virkelig varmt.
DET NORDLIGE STILLEHAV
Der er 13 større øer i Galápagos, og de er alle skabt af ild.
FILMFOTOGRAF
Det er spændende at se et vulkanudbrud.
Og det er essensen af Galápagos.
Det er som tidens oprindelse. Det er netop sådan, at øerne blev født.
Filmfotografen Richard Wollocombe
har arbejdet på øerne i over 30 år.
Han skal lede ekspeditionen og filme Disneynature-projektet.
Jeg var en af de første til at udforske Galápagosøerne under vandet.
Siden da har jeg drømt om at lave en film
om et af mine yndlingsdyr i hele verden:
Galápagossøløven.
Der har aldrig været et vigtigere tidspunkt at fortælle deres historie.
Igennem de seneste 40 år er bestanden faldet dramatisk.
De er nu en truet dyreart.
Richard og holdet vil vide hvorfor.
For millioner af år siden
blev disse søløvers forfædre skyllet hertil fra Nordamerika.
De var i selskab med en spraglet gruppe udskud.
De blev alle trukket hertil af de kraftige havstrømme, der mødes her.
Strømmene bragte dem også næringsstoffer,
plankton, der ernærede fisk,
som var bytte for havrovdyr.
Gennem tiden udviklede mange af disse væsner sig til nye arter.
Derved blev Galápagosøerne en af Jordens mest unikke biotoper.
De seneste ankomne er Richard og hans familie,
konen, Anna, og tvillingerne, Alorna og Thalia.
De skal bo her, mens optagelserne finder sted.
Men før de forlader lufthavnen
skal de bestå en sidste, vigtig test.
Når besøgende ankommer til Galápagos,
er det afgørende, at deres bagage ikke indeholder blinde passagerer.
Dyrene, der har tilpasset sig øerne,
er nemlig særligt sårbare over for invasive arter.
For at begrænse risici underlægges ekspeditioner til Galápagos
strenge karantænekrav.
Og filmholdet er ingen undtagelse.
Hver kuffert skal losses og gasbehandles for at fjerne insekter.
Og deres tøj skal låses inde i en fryser i tre dage.
Tooghalvfjerds timer senere
læsser de bagagen forud for en lang køretur på tværs af Santa Cruz Island.
Men filmholdets rejse er først lige begyndt.
Den eneste sande måde at udforske øerne er til søs.
Danubio Azul bliver filmholdets base.
Det er en 21 meter lang dykkerbåd,
som har alt, de har brug for, for at udforske øhavet.
Richard skal være adskilt fra sin familie i en hel måned.
Så det er på tide at tage afsked.
Farvel, skat.
- Pas på dig selv. - I lige måde.
- Hils søløverne. - Det skal jeg nok.
Okay.
Pas på jer selv.
Farvel.
Ja, det er det sværeste ved jobbet.
Holdet får hurtigt pakket kameraudstyret sammen,
hilst på gamle venner
og fundet sig til rette i deres kahytter.
Jeg har medbragt et helt kilo.
INSTRUKTØR
Et kilo krystalliseret ingefær, for jeg har hørt,
at det hjælper mod søsyge, og jeg bliver virkelig søsyg.
Chokolade.
Med så lang en rejse forude
har Richard god tid til at reflektere over sine første år i Galápagos.
Min familie og jeg tog hertil på ferie i 1987.
Det første, vi gjorde, var at snorkle.
Vi tog ud til en skøn sandtange med smukt turkisblåt vand.
Jeg kunne se mørke former på den hvide sandstrand.
De lignede sten, men de bevægede sig.
Vi sprang i...
...og inden længe var vi omringet af søløveunger.
De var alle meget interesserede i, hvad vi lavede der.
Det var som et spejl.
Hvis vi lavede en piruet, lavede de en piruet.
Hvis vi slog en kolbøtte, slog de en kolbøtte.
Det var en fantastisk koreografi.
Det var ufatteligt, at et vildt dyr kunne være så nysgerrigt og legende.
Den oplevelse glemmer jeg aldrig.
Holdet har 30 sømil forude,
før de ankommer til deres første location ud for Floreana Island.
Deres opgave er at filme begyndelsen på historien om søløven.
Men havet er ikke helt roligt...
...og visse holdmedlemmer
har problemer undervejs.
Jeg har fundet kuren mod søsyge.
Hvad er det?
Der er mange aspekter.
Jeg har bånd om håndleddet mod køresyge.
Jeg har også taget piller mod det.
Jeg spiste en ingefærtablet...
Jeg lagde mig ned, og jeg har kigget på horisonten i fire timer.
Hvordan går det for dig?
Jeg har kun kastet op et par gange.
Syvoghalvfems procent af øen er nationalpark
og kræver en særlig tilladelse at besøge.
Hver af Galápagosøerne har sin egen karakter.
Vestpå ligger de yngste øer.
Fernandina, den mest vulkansk aktive, opstod for under en million år siden.
Efterhånden som øerne bliver ældre, udvikler jorden og naturen sig.
Et eksempel er de frodige Scalesia-skove på Santa Cruz.
En af de ældste øer, Española, liger østpå.
Fire millioners års erosion har sat sit præg.
Med tiden vil Española synke ned under bølgerne.
På trods af, at han har arbejdet her i tre årtier,
er der stadig øer, som Richard aldrig har besøgt.
Det er fuldkommen ukendt for mig.
Jeg har aldrig været på denne side og har kun set den én gang fra en båd.
De lægger til ved Baronesa Island
for at finde en søløveunge, der har filmstjernekvalitet.
Simon siger, at stedet her aldrig før har været besøgt af turister.
Og meget få, selv forskere, kommer her.
Så søløverne er ikke vant til mennesker.
Det er første gang, jeg har besøgt Galápagos...
FILMFOTOGRAF
...men jeg har ønsket at besøge stedet hele mit liv.
Jeg er spændt og ret nervøs.
Det er vores første optagedag,
og det er tydeligt, hvor meget liv her er.
Holdets første opgave er at udforske øen.
Det skal dronepiloten Shelton nok klare.
Holdet har nemlig fået særlig tilladelse til at filme øen ovenfra.
FILMFOTOGRAF
Jeg ser nogle smukke strande nordpå.
Jeg flyver lidt tættere på og ser.
Fantastisk. Jeg ved vist godt, hvor du mener.
Jeg tager derover med holdet nu.
I mellemtiden begynder Richard og JC at nærme sig, hvor det sker.
Richard har fæstnet sit kamera til en ponton,
så han kan filme lige over vandets overflade...
...hvor nysgerrige søløver elsker at hænge ud.
Dyrene i Galápagos er berygtede for deres frygtløshed.
Det skyldes landskabets fjendtlige natur.
Over bølgerne er solen brandvarm,
og der er meget lidt regn,
hvilket gjorde, at mennesker valgte ikke at bosætte sig her før for 200 år siden.
Og dyrene på øerne lærte aldrig at frygte mennesker.
Tilbage på Baronesa har filmholdet ramt jackpot.
Øen fortsætter med at forbløffe mig.
Vi runder et hjørne,
og så er der en helt ny, smuk strand med søløver overalt.
Det er endnu et fantastisk hjørne af øen.
Vi har omsider fundet vores helt.
Vi har fundet en smuk og sund lille pelsbold.
Den er nok kun en uge gammel
og har en god mor, som giver den godt med føde.
Den har masser af energi.
Den er eventyrlysten og fræk.
Det er alle de ting, vi har ledt efter, i en hovedkarakter.
MEDPRODUCENT
Han foretager sig hele tiden noget nyt.
Han bliver konstant distraheret af en krabbe eller et mangroveblad,
og han tumler bare rundt over det hele.
Så han er en meget nuttet karakter at følge.
Vi har virkelig brugt kvalitetstid med disse dyr.
Når man betragter dem hver dag,
får man et indtryk af deres personligheder og små nuancer og særpræg.
At forlade øen bliver bestemt en smule trist.
Holdet har fået en lovende start
takket for Richards store erfaring med at filme på øerne.
Da jeg først flyttede til Galápagos
var undervandsverdenen her fuldkommen uudforsket.
Så snart jeg færdiggjorde min uddannelse,
uddannede jeg mig som scubainstruktør.
Jeg var heldig nok at få et guidejob på den første dykkerbåd i Galápagos.
Jeg elskede at være guide for besøgende, der delte min entusiasme for øerne.
Så en dag blev jeg inviteret med som guide for nogle talentfulde filmskabere,
som lavede et vidunderligt program her i Galápagos.
De var meget generøse med deres viden
og gav mig endda et undervandskamera.
Det inspirerede mig til at blive filmskaber.
Rigdommen i det havparadis har fascineret mig lige siden.
Udover det mangfoldige dyreliv
findes der et livligt lokalsamfund.
Gennem de seneste 50 år
er antallet af fastboende på øerne vokset.
Daglig omgang med søløver er normalt her.
Mange af de lokale lever af havets goder
både som spise og handelsvarer.
Og der er altid gang i det lokale fiskemarked.
Men lever dette nye lokalsamfund i harmoni med naturen?
FISKER
Min navn er Manuel Yepez, men alle kalder mig Manolo.
Havet er min lidenskab.
Jeg elsker at være ude på havet.
Min familie har fisket i Galápagos i tre generationer.
Der knyttes et særligt bånd mellem en selv, havet, dyrene...
Manolo er subsistensfisker på lille skala.
Så han konkurrerer ikke med søløverne.
Men behovet for fisk på øerne er vokset i løbet af hans liv,
eftersom store industribåde langvejsfra er blevet tiltrukket af de rige vande.
Her er et marinereservat,
som forbyder den slags både at komme mere end 40 sømil fra kysten.
Men disse grænser er ikke altid blevet respekteret.
I 2017 skabte én båd overskrifter over hele verden,
da den blev fundet inde i reservatet med over 7.000 døde hajer ombord.
Mange af de unikke arter, der findes i Galápagos
går for enorme summer på det sorte marked.
RESPEKTER LIVET HAJMORDERE
Galápagos' indbyggere var rasende og forsvarede deres vande.
Det var en stor kampagne, men i sidste ende gik regeringen med til det.
Reservatet blev udvidet dramatisk
for at beskytte en afgørende korridor for migration af hajer
mellem Galápagos og Kokosøerne.
Galápagos Marinereservat
Hermandad Marinereservat
Og dér sluttede deres arbejde ikke.
Galápagos Nationalpark og Ecuadors flåde
har øget indsatsen for at beskytte reservatet.
Værsgo.
Antallet af patruljer øges.
De skal overvåge et beskyttet område,
der dækker 200.000 kvadratkilometer.
Galápagos' indbyggere vil sikre, at deres hav er beskyttet,
og det ved de bedst kan opnås ved hjælp af samarbejde.
Vi bor i marinereservatet, og det er et særligt sted.
Det er vigtigt for mig,
at dette smukke sted beskyttes i fremtiden og for næste generation.
Ud for Floreana Island forbereder filmholdet sig på at dykke i mørket.
Takket være den øgede marinebeskyttelse omkring Galápagos
har de nu chancen for at filme nogle apex-rovdyr.
Efter at have brugt dagen på dybt vand
vil mange marinevæsner snart nærme sig kysten for at finde mad.
Og Richard er klar.
Jeg har tre forsvar.
Jeg har denne dragt fra Australien,
som er en anti-hajbidsdragt.
Jeg har mit kamera, som jeg kan slå dem i hovedet med.
Og så har jeg JC og hans fantastiske pind i en pose.
Så intet kan gå galt.
Nu, hvor de er trukket i dragterne, er det tid til at dykke.
Okay. En, to, tre, nu!
Det er de sædvanlige dyr, der dukker op først.
Søløver er aldrig langt væk.
Og en særlig reflekterende membran bag deres øjne gør,
at de kan se langt bedre i mørket, end mennesker kan.
De har også nogle af de længste knurhår på noget pattedyr,
hvilket gør, at de kan jage om natten.
Og de er ikke de eneste, der leder efter en midnatssnack.
Det er sorttippede revhajer.
De er store hajer, som nemt kan blive to meter lange.
Og Galápagos er et vigtigt yngleområde for dem.
Hajerne ser ikke Richard eller JC som bytte,
men de skal stadig passe på.
Alle disse hajer spiller en vigtig rolle i fødekæden.
De er afgørende for at holde den i balance.
Godt gået, makker.
Vi klarede den. Vi er i live.
Vi har alle vores arme og ben! Sådan!
Galápagos marinereservat er på nuværende tidspunkt hjemsted
for den største koncentration af hajer på hele planeten.
Her findes over 30 arter,
inklusive stimer af hammerhajer...
...hvidtippet revhaj...
...og tigerhajer.
Faktisk er denne undervandsverden så mangfoldig,
Det er det perfekte habitat for alle mulige slags dyr.
Søløverne kender det som bagsiden af deres flipper
og har lært at udnytte alle dets muligheder.
Holdet er på vej til en fjern afkrog af øhavet,
eftersom de har hørt om ekstraordinær adfærd.
Søløver samarbejder for at fange gulfinnet tun.
Godmorgen.
Ja.
Lavastrømme har skabt en labyrint af indløb,
som en kvik søløve bruger til at fange dette kæmpe bytte.
Galápagos marinereservat er et populært ynglested for gulfinnet tun.
Disse kæmpe fisk kan blive over 120 centimeter lange og veje 60 kilo.
De er langt for hurtige til, at søløver kan fange dem på åbent hav.
Men kan filmholdet få optaget, at søløverne jager dem her ved kysten?
Filmholdet begynder med at udforske kystlinjen,
hvor de hurtigt finder resterne af en enorm fisk.
Det er et godt bevis på, at adfærden finder sted.
Det er et utroligt positivt tegn. Godt nyt.
De bør forberede sig,
for det bliver svært at indfange det her på kamera.
Javier og Jeff går straks i gang.
De skal opstille kameraer overalt langs bugten,
så de har dækket alle vinkler.
Og de behøver ikke vente længe, før der sker noget.
Ja, de er ret imponerende.
De er lige dernede. Lige der.
Ganske vist. En gammel søløvehan er dukket op
med en gruppe jægere.
Søløverne får brug for hinandens hjælp, hvis deres plan skal lykkes.
Heldet er ikke med dem denne gang.
Men det var en god generalprøve for holdet.
Og Jeff og Javier glæder sig til at gennemgå optagelserne.
- Og så kommer de tilbage. - Wauw. Der er mange tun.
Flot.
Fedt. Okay.
Og så kommer de.
Lige mod kameraet. Storartet.
Hvad vejer de? 70 kilo?
- Ja. Sandsynligvis. - Måske 55 kilo?
Og de er bare ren muskelmasse. Hvis én af dem ramte os...
- Det ville gøre ondt. - ...ville det gøre ondt.
I morgen vil de nok jage tidligt om morgenen,
så vi bør være klar.
Ja. Vi står tidligt op.
Du ved, hvad de siger. Morgenstund har guld i mund.
Og morgensøløven har fisk i mund.
Næste morgen
har holdet øjne i himlen, når dronepiloten Shelton tager styringen.
Jeg har øjne på søløven.
Okay, vi har tre søløver.
Vi har to store tunfisk. To store tunfisk er på vej.
Jeff og Javier må trække i tøjet,
for de skal ud på fronten.
Forsigtigt går de i stilling.
Nu kommer de hurtigt.
Han gik ham vist.
Det er meget usædvanligt for hanner at knytte så tætte bånd.
Det har jeg ikke set i mine 30 år her.
At hanner samarbejder sådan og deler byttet efter jagten.
Det er utroligt.
Filmholdet er dybt imponerede over søløvernes samarbejde.
Men efter en måned i bugten,
har de også gjort en hjerteskærende opdagelse.
Vi er midt i ingenting. Og hvad finder man? Plastik.
FELTPRODUCENT
Det er nok fiberglas fra en båd.
Vi rejser til en masse steder og filmer.
FILMFOTOGRAF
I disse områder, som man tror er uberørte,
fordi de vises på den måde
i mange naturfilm og den slags,
er det så svært at finde noget,
der ikke er påvirket af mennesker.
Forskeren Juan Pablo Muñoz-Pérez
og nationalparksrepræsentanten Galo Quezada
indsamler data om problemet.
Der er intet sted her på planeten, der er fri for plastik.
Galápagos er ingen undtagelse.
Vi er 1.000 kilometer fra Ecuadors fastland
midt ude i ingenting på Galápagos.
Der er måske kun ti mennesker i verden,
der nogensinde har besøgt dette sted, og alligevel ser vi dette.
Og 95 % af al den plastik, som vi har fundet langs Galápagos kyster
kommer fra uden for marinereservatet.
Paradokset her er, at det er de samme strømme, der bringer liv,
der også skyller plastik ind.
Der er to primære måder, hvorpå plastik kan påvirke dyreriget.
Dyr kan blive fanget af det, eller de kan spise det.
Når det er i havet, bliver plastikken hurtigt nedbrudt til mindre partikler.
Når det bliver spist af fisk, rejser det op gennem fødekæden.
Vores forskning viser, at blandt pattedyrene i Galápagos,
er søløverne den art,
der har højest risiko for at blive påvirket af plastikforurening.
Galápagos betaler prisen
for alle de mennesker i verden, der lever et liv, hvor de kasserer ting.
Heldigvis
har Galápagos Nationalpark allerede grebet til handling.
De har organiseret kystoprydninger i over 30 år.
Det er fantastisk at se, hvordan hundredvis af mennesker
velvilligt rydder op på Galápagos' kyster.
Hundredvis af mennesker tager til disse fjerne steder
og går lange distancer langs øhavets kyster.
Kom så!
De tager dertil, indsamler mest muligt skrald
og bringer det til en havn.
De begrænser problemet mest muligt, og de bliver bare ved.
Det er fantastisk at se dette initiativ år efter år.
Kystoprydninger hjælper faktisk med at håndtere problemet.
For hvis man indsamler plastik, før det bliver til mikroplastik,
så gør man en kæmpe forskel for miljøet.
Indtil videre har projektet muliggjort,
at over 5.000 frivillige har ryddet op langs Galápagos' kyster.
De har indsamlet over 94 tons skrald.
Hver eneste stykke plastik, som en frivillig indsamler
er ét stykke mindre, der kan skade en søløve.
Vores mål er at gøre Galápagos til det første plastikfrie sted på Jorden.
Så lad os gøre det.
Tilbage på vores location
har filmholdet udset en mulighed for at hjælpe en havskildpadde fanget i plastik.
- Den er i live. - Hvor?
Den bevæger fødderne. Den er stadig i live.
Tror du, det er vandet?
- Ja, den er i live. Ja. - Den er i live.
Har du en kniv med?
- Ja, jeg har en lineskærer. - Ja.
FILMFOTOGRAF
Jeg så hende stikke hovedet op for at få luft.
Men hun er stadig i live.
Ja.
Lad os prøve at nærme os stille.
For hun flipper ud, når vi nærmer os, så...
Hendes forreste luffe sidder fast i et sejl.
Hun har tydeligvis været her længe.
Hvis de ikke redder hende nu, så dør hun.
Da jeg fjerner plastikken fra hendes luffe,
indser hun omgående, at hun er fri.
På trods af sin skadede luffe, har hun endnu en chance for at leve.
Der er ikke ord for
følelsen af at se et dyr, der indser, at det er frit
og selv kan svømme væk.
Mens de har sejlet rundt på Galápagos,
har holdet mødt et væld af havets rejsende.
Spækhugger.
Der er teorier om, at visse øer
kan være vigtige stop for disse store rovdyr,
når de rejser på tværs af Stillehavet.
Djævlerokker.
Selvom de kan blive seks meter brede, spiser de kun mikroskopisk plankton.
Og hvalhajer.
Over 600 drægtige hunner menes at svømme forbi
Galápagos' nordlige øer hvert år.
På trods af, at de er afsides,
er øerne af afgørende betydning for den større verden.
Lige ud for Santiago Island
ligger en række vulkankegler lige over havets overflade.
Bainbridge Rocks.
På bagsiden af en af øerne er der en lille sandbugt.
Filmholdet har hørt, at søløver bruger denne strand
til at hjælpe dem med at fange bytte.
Deres opgave er at indfange dette på film.
Vi prøver at stille mange kameraer op.
FILMFOTOGRAF
...for at få dækket os bedst muligt ind.
Vi har seks undervandskameraer, der filmer
på ethvert givent tidspunkt.
Og to af dem sender live direkte til et lille telt deroppe.
En jagt kan gå i gang når som helst.
Så Holly og Javier går straks i gang.
For at deres plan skal lykkes,
er de nødt til at vælge de helt rette steder til kameraerne.
Men søløverne tror, at de ved bedre.
En hurtig linseaftørring, så er de klar igen.
Det er tid til en lille lur, før jagten går i gang.
Parkvagten Andy holder udkig.
Så er det nu!
Søløver! Jeg kan se dem.
Søløverne er på vej mod stranden!
Dykkerholdet tager ud
for at møde søløverne, når de bevæger sig ind i bugten.
De har omringet en stime hestemakreller, og de lægger ikke fingre imellem.
Men hestemakrellerne er hurtigst.
De er for hurtige til, at de kan fanges i åbent hav.
Så søløverne har lært at bruge bugten som en fælde.
Hestemakrellerne suser forbi dykkerne og lige ind i bugten.
Nu er det op til Hollys kameraer.
Jackpot.
Gildet bliver indfanget på film.
Takket være utroligt samarbejde fra både søløverne og filmholdet.
Men selv når disse fiskerimestre er i topform,
er der ingen garanti for regelmæssige måltider.
Med et par års mellemrum
kan ændringer i havet, der gør det svært at jage, forekomme.
Under normale omstændigheder
bringer kolde strømme næringsrigt vand ind i Galápagos,
hvilket understøtter sunde fiskebestande.
Men under El Niño
blokerer en ansamling af varmt vand på overfladen disse strømme.
Det betyder, at der er færre fisk, som søløverne kan jage.
Og når havene bliver varme, regner det.
Så filmholdet spekulerer på, om en El Niño kunne være på vej.
Det sår tvivl om,
hvorvidt det skyldes El Niño-lignende omstændigheder,
at produktiviteten kan være lavere.
Det ligger mig en smule på sinde
i forhold til, hvad der foregår.
For at hjælpe dem med at forstå fænomenet
er Danubio sejlet op til den fjerneste af Galápagosøerne, Darwin.
Ombord er et hold af forskere, der håber at opdage nyt om El Niño,
og hvordan den ændrer sig med tiden.
Mit navn er Julia Cole, og jeg har været klimaforsker i snart 40 år.
Jeg voksede op i Midtvesten i USA,
og man kommer ikke længere væk fra havet.
Men jeg drømte om at kunne arbejde i havet,
og det har jeg været så heldig at kunne.
En, to, tre!
Et af vores bedste værktøjer som klimaforskere
er at studere koraller.
Koraller er helt fantastiske.
De er byggestenene for koralrevsøkosystemet,
hvilket er så vigtigt for at understøtte alle mulige arter.
Deres skeletter rummer en historisk optegnelse over deres miljø.
Vi er her for at tage prøver, der kan hjælpe med at aflæse den historie.
Julia skal bore direkte ned i korallen
for at udtage en kerne.
Koraller vokser i lag.
Lidt ligesom årringe i træer, men under vandet.
Efterhånden som korallen vokser,
så registrerer den sit miljø i sit skelets kemiske opbygning.
Og kemien i korallens lag
fortæller os om de temperaturforhold, som korallen voksede under.
Ved at studere kernens lag
kan forskere se tilbage i tiden.
Julie og hendes hold har indsamlet koralprøver her i årtier
og har dannet sig et indblik i, hvordan havets temperaturer ændrer sig.
Korallerne fortæller os, at de stærkeste
og mest skadelige El Niño-begivenheder er blevet hyppigere.
Og at disse ændringer er blevet særligt udprægede
i løbet af de seneste årtier.
Disse meget kraftfulde El Niño-begivenheder gør,
at havene omkring Galápagos
pludselig afskæres fra deres næringskilder.
Dette spolerer fødekædens grundlag her i Galápagos.
Det betyder, at fiskebestanden daler.
Det betyder, at fuglene har svært ved at finde føde.
Og for et af de ypperste rovdyr som søløven
betyder det, at den store havbuffet,
der normalt findes her i Galápagos
pludselig er tom.
Så det er ødelæggende for søløverne her i Galápagos.
Men Julie opgiver ikke håbet.
For mig giver det enormt meget
at stille spørgsmål, som vi stadig ikke kender svarene på
og forsøge at bidrage lidt mere
til at forstå, hvordan verden er i forandring nu,
så vi kan teoretisere omkring fremtiden.
El Niño kan gøre, at korallerne dør.
Heldigvis hjælper et hold af specialister på Isabela Island
marine-økosystemet med at komme sig.
Disse dykkere er fra Reef Revival,
som er en del af Galápagos Nationalparks koralgenoprettelsesplan.
Processen er enkel.
Koralfragmenter indsamles,
sættes på reb og stiger,
hvor de får lov til at vokse i en lavvandet og fredet bugt.
Når de er vokset op til fem gange større,
bliver fragmenterne taget af og transplanteret til udtømte områder.
Vores koralskole indeholder nu
to tusind fem hundrede koralfragmenter af 12 forskellige arter.
Seks tusind koraller er allerede blevet gendannet.
Når Stillehavets kraftfulde strømme møder disse øers barriere
dannes en højenergizone.
Det er en uimodståelig legeplads for søløver.
Men for at have en chance for at filme dem,
skal holdet være i topform
og forberedt på havets mange luner.
Her håbede vi at filme søløverne surfe.
FILMFOTOGRAF
Vi har bølger på mellem 1,5 og 2,5 meter lige nu, så de er ret store.
Og der er søløver derovre,
men hvis vi tog derover lige nu, ville vi blive smadret.
Vi er nødt til at se til lidt længere.
Vi må finde et hjørne, vi kan arbejde fra.
og holde os ude af brændingszonen, mens vi ser søløverne surfe.
Jeg bryder mig ikke om det.
I mellemtiden har holdet på kysten ikke den slags problemer,
og Adrian er snart klar med dronen.
Nu skal søløverne surfe.
Så dykkerholdet beslutter at gå i gang.
Det er intenst.
Tre eller fire bomber er lige faldet over vores hoveder.
Det bliver helt sort.
Man ruller bare rundt.
Jeg er bekymret for,
om kameraet går i stykker, hvis det rammer bunden.
Men holdet på overfalden har fundet et nyt udsigtspunkt,
og nu kan Pooja følge søløverne, når de surfer på hele bølgen.
- Se lige! - Ja!
Dykkerholdet gør sig klar til
endnu et forsøg på at filme begivenhederne.
Deres vedholdenhed betaler sig omgående.
Vi fik det!
Giv mig fem!
- Godt gået. - Fedt! Gode sager.
Efter succesen med surfingoptagelserne
og et par lange måneder til søs,
har Richard arrangeret en særlig fornøjelse.
Hans familie kommer ud for at møde ham og møde seriens stjerner.
Det er ret surrealistisk,
at de kommer hertil, for jeg er altid på location uden dem.
Dette er første gang i mit liv,
at min familie har været hos mig.
Og det betyder meget for mig.
Hey! Du klarede det!
Hej, folkens.
Fantastisk!
- Hvordan var turen? - Red mig. Det var nederen.
Han vil invitere dem med til et uforglemmeligt søløvemøde.
Se!
Den bed min svømmefod.
Klar, parat, nu.
Det er ikke mad.
Se lige!
Det var virkelig sejt.
- Jeg er en søløve! - Godt gået.
Richards børn er heldige,
at deres far giver dem disse muligheder.
Men som barn i en af byerne her,
hvordan får man så mulighed for at besøge resten af øhavet?
Heldigvis er et helt nyt projekt undervejs
for at sikre, at lokale børn også får lov at udforske nationalparken.
Mit navn er Karla. Jeg er 11 år gammel.
Jeg blev født her i Galápagos på Santa Cruz Island.
Mine forældre arbejder i en lokal butik.
Jeg lever omgivet af hav, men jeg har nærmest aldrig været på en båd.
Der er mange unikke dyr på øen,
som jeg aldrig har set før.
Jeg vil gerne snorkle og være tættere på marinelivet.
I dag er jeg meget spændt, for jeg skal på min første
bådtur med overnatning og besøge nye øer.
Karla skal med syv andre børn,
som deltager i et velgørenhedsprogram ved navn Galápagos Infinito.
De skal udforske øerne sammen i løbet af de næste tre dage.
Programmet er muliggjort af generøse turistbåde
som Danubio,
der transporterer børnene til afsides dele af øhavet,
som ellers ikke havde været tilgængelige for dem.
Målet er, at de forelsker sig i det vilde landskab
og føler sig inspireret til at beskytte Galápagos Nationalpark
og dens unikke dyreliv, mens de vokser op.
At være ude i naturen giver mulighed for
at pleje evner og selvsikkerhed.
Og i dag kan nogle af dem svømme i åbent hav
for allerførste gang.
Velgørenhedsinitiativet håber at tilvejebringe denne oplevelse
til alle syvendeklasseselever i hele Galápagos, hvert år.
Dette har til formål at inspirere en hel ny generation af Galápagos-vogtere.
Selv efter et langt liv med opdagelser
er der altid nyt at opdage på øerne.
Holdet tager til en fjern afkrog af Isabela Island.
De har fået at vide, at den rummer en hemmelig bugt.
Kunne dette blive afslutningen på søløvefilmen?
Der er gået to dage.
Deres første trin er at finde nogle søløver.
Ja, hvis du begiver dig derind,
så er krateret lige dér.
- Lige indenfor. - Ja.
Jeg flyver ind.
Se engang.
Der er det.
- Wauw. - Utroligt.
Jeg håber, der er søløver.
Det er svært at sige. De ligner sandet, så...
Du skal lidt tættere på eller zoome ind.
Her! Der er en.
Og der er en til.
Og der er en hel folk af dem.
Fantastisk.
Se lige. Det er utroligt.
Det næste spørgsmål er: Hvordan kommer vi dertil?
Ja.
Det menes, at søløverne ankommer til bugten under vandet
via en tunnel i klippesiden.
Jeg tvivler på, hvordan vi skal komme derind.
Men uanset om vi selv kan komme derind...
- Ja. - ...så bliver det hårrejsende
at komme derind.
Richard og Javier forsøger at undersøge undervandstunnellen.
Men der er en fare, de ikke har tænkt på.
Når bølgerne slår mod tunnellens smalle indgang,
bliver vandet komprimeret,
hvilket sender chokbølger og skaber en led understrøm.
Det ene øjeblik hiver strømmen dem ind.
Det næste skyller den dem bort.
Der er fare for, at de kan blive suget ind og blive fanget.
Eller slået mod klipperne ved indgangen til tunnellen.
De har ingen kontrol.
Situationen er ved at blive farlig.
Tunnellen kan kun tilgås af søløver.
Eftersom Richard ikke kan komme under klippen, må han over den.
Men klippesiden på indersiden af bugten er 30 meter høj.
Heldigvis har holdet medbragt et hemmeligt våben.
Rebspecialisten Tomas Espinosa
har fået til opgave at finde en rute til Richard.
Jeg er helt grøn, hvad klatring angår,
og jeg er en smule højdeskræk.
Det er nok derfor, jeg er dykker.
Så ja, jeg er nervøs for at gå begive mig derind,
men samtidig er jeg utroligt spændt på at se, hvad der er dernede.
Netop dette sted har jeg aldrig har kunnet komme til.
Nu, hvor han har selen på, er der ingen vej tilbage.
- Nyd det. - Tak, makker.
Ja, der er langt ned.
Ja, både mit sind og min krop siger bare: "Hvad har du gang i?"
Pas på. Sådan.
Lidt ad gangen. Sådan. Ja.
Ja.
- Okay, skal jeg hjælpe dig? - Ja.
Nu kan jeg se, hvad du mener med løse sten.
- Se lige dem her. - Kig ikke ned.
Wauw. Det er virkelig...
- Er fødderne stabile? - Det er meget usikkert, ikke?
Dem vil jeg nødig gøre løse.
Wauw.
Det vil jeg næppe gøre igen lige foreløbig.
Ja, jeg tror, jeg holder mig til at dykke.
Det er en lettelse for Richard at være tilbage, hvor han føler sig hjemme.
Og bugten viser sig også at være netop, hvad han havde håbet på.
Jeg har drømt om at lave denne film i årevis.
Og jeg kunne ikke have drømt om en bedre slutning.
Søløverne leverede. Det var helt perfekt.
Under optagelserne af Sea Lions of the Galapagos
har Disneynature-holdet brugt mere tid med dyrene,
end de fleste mennesker på Jorden har.
De har fået nye indblik i deres bemærkelsesværdige liv
både over og under bølgerne.
De har også set, hvordan trusler mod øen vokser.
Men et stigende antal miljøforkæmpere med vidt forskellige baggrunde
tager kampen op
og gør deres for at beskytte dette magiske sted.
En løsning, som vi alle kan deltage i, er at inspirere den næste generation
og lade vores børn knytte bånd til naturen...
...og videregive et budskab om håb.
Et blomstrende fællesskab, der har ét mål:
At beskytte dette vidunderlige sted
og bevare det for fremtidens generationer.
Vi har prøvet at filme søløver hele dagen,
og en af dem har besluttet at klatre ombord.
Tekster af: Jonas Kloch