Disneynature kokoaa yhteen huipputiimin
kertoakseen tarinan eräästä Galápagossaarten
karismaattisimmista eläimistä.
Galápagosin merileijonat seuraa nuoren merileijonan matkaa
sen tutkiessa saaria omaa reviiriään etsien.
Tiimin pitää työskennellä kellon ympäri
ikuistaakseen maiseman häikäisevä kauneus.
Ja kummalliset ja kauniit eläimet, joille se on koti.
He tutkivat myös saarien kohtaamia haasteita
ja oppivat uutta niiden suojelijoilta.
Reilu tuhat kilometriä Ecuadorin rannikolta
vulkaaninen toiminta muodostaa uutta maata,
ja tiimi on sen kaiken keskellä.
- Saitko purkkiin, Hamish? - Sain.
Kun sen voiman näkee läheltä,
se on mieletöntä. Ja kuumaa.
Mahdollisesti kuuminta, mitä olen tuntenut. Hyvin kuuma.
POHJOINEN TYYNIMERI
Galápagosilla on 13 suurta, tulen muodostamaa saarta.
KUVAAJA
On jännittävää nähdä purkaus.
Kaiketi siksi, koska siinä piilee Galápagosin ydin.
Ihan kuin aikojen alussa. Näin saaret syntyivät.
Kuvaaja Richard Wollocombe
on työskennellyt saarilla yli 30 vuotta.
Hän johtaa tutkimusmatkoja sekä toimii Disneynaturen kuvaajana.
Olin ensimmäisiä meritutkijoita Galápagossaarilla.
Olen siitä asti unelmoinut tekeväni elokuvan suosikkieläimestäni.
Galápagosin merileijonasta.
Ikinä ei ole ollut tärkeämpää kertoa niiden tarina.
Viimeisten 40 vuoden aikana niiden lukumäärä on romahtanut.
Nyt ne ovat uhanalainen laji.
Richard ja tiimi haluavat selvittää syyn.
Miljoonia vuosia sitten
näiden merileijonien esi-isät huuhtoutuivat tänne Pohjois-Amerikasta.
Sekalaisen seurueen kera.
Täällä risteävät, voimakkaat merivirrat vetivät ne tänne.
Virrat toivat mukanaan myös elättäviä ravinteita,
jotka ravitsivat planktoneita, ne taas kaloja,
joista puolestaan tuli meripetojen ruokaa.
Ajan myötä monista olennoista kehittyi uusia lajeja.
Näin Galápagosista tuli eräs Maapallon ainutlaatuisimmista elinympäristöistä.
Myöhään saapuvia ovat Richard ja hänen perheensä.
Anna-vaimo sekä kaksoset Alorna ja Thalia.
He majoittuvat täällä kuvausten ajan.
Mutta ennen lentokentältä lähtöä heidän pitää läpäistä tärkeä koe.
Saapuessaan Galápagossaarille
vierailijan matkatavaroissa ei saa olla salamatkustajia.
Tämä siksi, koska täällä kehittyneet eläimet
ovat erityisen haavoittuvaisia uusille vieraslajeille.
Riskin vähentämiseksi Galápagosille tulevat tutkimusryhmät
ovat tiukan karanteenin alaisia.
Eikö työryhmä ole poikkeus.
Jokainen laatikko täytyy purkaa ja suihkuttaa hyönteisten varalta.
Ja vaatteet täytyy säilöä pakastimeen kolmeksi päiväksi.
Seitsemänkymmentäkaksi tuntia myöhemmin
tavarat lastataan taas autoihin ajomatkalle kohti Santa Cruzin saarta.
Mutta työryhmän matka on vasta alkamassa.
Nämä saaret näkee vain veneestä.
Danubio Azul toimii kuvausten päämajana.
Se on 21-metrinen sukellustukivene,
jossa on kaikki tarvittava saariston tutkimiseen.
Richard on erossa perheestään kuukauden ajan.
On siis aika sanoa hyvästit.
Näkemiin, kulta.
- Pidä huolta itsestäsi. - Kuten myös.
- Kerro terkkuja merileijonille. - Kerron.
Hyvä on.
Pysykää turvassa.
Näkemiin.
Siinä oli työn rankka osuus.
Työryhmä ei tuhlaa aikaa järjestäessään kamerakalustoaan,
tervehtiessään vanhoja ystäviä
ja asettuessaan hytteihinsä.
Ostin kokonaisen kilon.
OHJAAJA
Kilon sokeroitua inkivääriä, koska se näemmä
ehkäisee merisairautta, ja tulen helposti merisairaaksi.
Suklaata.
Pitkällä matkalla
Richardilla on paljon aikaa muistella alkuaikojaan Galápagoksella.
Vuonna 1987 perheeni päätti lomailla täällä.
Ensimmäisenä menimme snorklaamaan.
Suuntasimme kauniille hiekkasärkälle. Vesi oli kauniin turkoosia.
Näin tummia muotoja valkoisella hiekkarannalla.
Ne näyttivät kiviltä, mutta ne liikkuivat.
Hyppäsimme veteen,
ja ennen pitkää olimme merileijonapentujen ympäröimiä.
Ne olivat kiinnostuneita meistä.
Se oli peilileikkiä.
Kun teimme piruetin, ne tekivät samoin.
Sama kuperkeikan kanssa.
Se oli mitä ihmeellisintä koreografiaa.
En voinut uskoa, että tämä villieläin oli niin utelias ja leikkisä.
En unohda sitä kokemusta ikinä.
Tiimillä on 30 meripeninkulmaa kuljettavanaan
ennen saapumista ensimmäiselle kohteelle Floreanan saarella.
Heidän tehtävänään on kuvata merileijonan tarinan alku.
Mutta meriolot eivät ole sulavimmat.
Ja osa työryhmästä kärsii matkalla.
- Löysin rohdon merisairauteen. - Minkä?
Tässä on paljon osia.
Minulla on ranneannostimet matkapahoinvointiin.
Otin matkapahoinvointipillerin,
inkivääripillerin,
kävin makuulle ja olen tuijottanut horisonttiin neljä tuntia.
Miten se on toiminut?
Olen voinut pahoin vain pari kertaa.
Saarista 97 prosenttia on määrätty luonnonpuistoiksi,
ja vierailuille vaaditaan erityisluvat.
Jokaisella Galápagossaarella on omat piirteensä.
Lännessä ovat nuorimmat saaret.
Vulkaanisesti aktiivisin Fernandina muodostui alle miljoona vuotta sitten.
Saarten vanhetessa ja tasaantuessa maaperä ja tiuha kasvisto alkaa muotoutua.
Kuten Santa Cruzin rehevät scalesia-metsät.
Yksi vanhimmista saarista, Española, sijaitsee idässä.
Neljä miljoonaa vuotta eroosiota on jättänyt jälkensä.
Lopulta Española uppoaa aaltoihin.
Vaikka hän on toiminut täällä kolme vuosikymmentä,
Richard ei ole ollut kaikilla saarilla.
Se on minulle tuntematonta.
En ole ollut tällä puolella. Näin sen vain kerran veneestä.
He ankkuroituvat Baronesan saarelle
etsiessään merileijonan pentua, jossa on tähtiainesta.
Simonin mukaan täällä ei ole käynyt yksikään turisti.
Vain muutama tiedemies käy täällä.
Merileijonat eivät ole tottuneet ihmisiin.
Olen ensi kertaa Galápagosilla...
KUVAAJA
mutta olen halunnut käydä täällä.
Jännittää ja vähän hermostuttaa.
On kuvausten aloituspäivä,
ja elämän kirjo on täällä ilmiselvää.
Ensin tiimin on tutkittava saari.
Dronepilotti Shelton ryhtyy toimeen.
Ja hyödyntää tiimin erikoislupaa kuvata saarta ilmasta.
KUVAAJA
Näen kauniita rantoja pohjoisessa.
Lennän katsomaan tarkemmin.
Hienoa. Taidan tietää paikan.
Menen sinne muiden kanssa.
Samalla Richard ja JC lähestyvät toiminnan ydintä.
Richard on asettanut kameransa kellukejalustaan,
jonka avulla hän voi kuvata aivan veden pinnalla,
missä uteliaat merileijonat oleilevat.
Galápagosin eläimet ovat tunnetusti pelottomia.
Syy siihen piilee ympäristön julmassa luonteessa.
Aaltojen yläpuolella paahtaa aurinko,
eikä sadetta esiinny paljon,
jonka takia ihmiset asettuivat tänne vasta noin 200 vuotta sitten.
Eivätkä saarien eläimet oppineet pelkäämään ihmisiä.
Baronesalla työryhmä on osunut jättipottiin.
Saari sen kuin ällistyttää.
Käännyimme eräästä kulmasta,
ja edessä avautui uusi ranta täynnä merileijonia.
Jälleen uusi ihmeellinen nurkka tällä saarella.
Löysimme viimein sankarimme.
Löysimme kauniin, terveellisen karvapallon.
Ehkä vain viikon ikäinen.
Sillä on hyvä äiti. Se syö hyvin.
Sillä piisaa energiaa.
Se tykkää tutkia paikkoja. Se on vintiömäinen.
Kaikki, mitä etsimme päähahmosta.
APULAISTUOTTAJA
Se puuhaa koko ajan jotain erilaista.
Se hämmentyy jatkuvasti ravusta tai mangrovelehdestä.
Ja se harhailee ympäriinsä.
Se on söpö hahmo seurattavaksi.
Olemme viettäneet laatuaikaa näiden eläinten kanssa.
Jos niitä katsoo päivittäin,
alkaa ymmärtää niiden luonteita ja pieniä vivahteita.
Saarelta lähteminen on takuulla katkeransuloista.
Työryhmällä on hyvä alku
Richardin mittavan kuvauskokemuksen ansiosta.
Kun muutin Galápagosille ensimmäistä kertaa,
merenalainen maailma oli aivan uusi korpimaa.
Kun suoritin opintoni, opiskelin laitesukelluskouluttajaksi.
Sain työn oppaana Galápagosin ensimmäisellä sukellustukiveneellä.
Oli hienoa opastaa vierailijoita, jotka jakoivat intoni saariin.
Eräänä päivänä minut kutsuttiin opastamaan lahjakkaita elokuvantekijöitä,
jotka tekivät ohjelmaa Galápagosista.
He jakoivat tietojaan anteliaasti
ja jopa lahjoittivat sukelluskameran.
Se inspiroi minua elokuvantekijäksi.
Tämän meriparatiisin rikkaudet ovat kiehtoneet minua siitä asti.
Monimuotoisen luonnon rinnalla
asuu eloisa ihmisyhteisö.
Viimeisten 50 vuoden aikana saarten vakiasukkaiden määrä on kasvanut.
Yhteiselo merileijonien kanssa on täällä osa arkea.
Moni galápagoslainen luottaa meren antimiin
ruoan ja kaupan suhteen.
Ja paikallinen kalatori kuhisee aina.
Mutta onko uusi yhteisö löytänyt harmonia luonnon kanssa?
KALASTAJA
Nimeni on Manuel Yepez, mutta minua sanotaan Manoloksi.
Meri on intohimoni.
Rakastan olla merellä.
Sukuni on kalastanut Galápagosilla kolmen sukupolven ajan.
Siinä vain syntyy yhteys. Ihmisen, meren, valon, eläinten kanssa.
Manolo on pienen mittakaavan toimeentulokalastaja.
Hän ei kilpaile merileijonien kanssa.
Mutta hänen elinaikanaan saarten kalastuskysyntä on noussut
suurten teollisuusalusten kiinnostuessa näistä rikkaista vesistä.
Täällä on merisuojelualue,
joka kieltää veneiden tulon 40 meripeninkulman päähän rannikosta.
Mutta rajoja ei ole aina kunnioitettu.
Vuonna 2017 yksi vene nousi maailmalla otsikoihin,
kun se löydettiin suojelualueelta yli 7 000 hainraatoa lastinaan.
Moni Galápagos ainutlaatuisista lajeista
on arvokas pimeillä markkinoilla.
RVO ELÄMÄLLE HAIMURHAT
Raivostuneet galápagoslaiset alkoivat puolustaa vesiään.
Se oli iso kampanja. Viimein hallitus myöntyi.
Suojelualuetta suurennettiin merkittävästi
haiden tärkeän muuttoreitin suojelemiseksi
Galápagosin ja Kookossaarten välillä.
GALÁPAGOSIN MERISUOJELUALUE
HERMANDADIN MERISUOJELUALUE
Eikä heidän työnsä loppunut siihen.
Galápagosin kansallispuisto ja Ecuadorin armeija
kaksinkertaistavat työtehonsa suojelualueen turvaamiseksi.
Antaa mennä.
Partiointia lisätään.
Valvottavana on suojelualue,
joka kattaa 200 000 neliökilometriä.
Galápagoslaiset haluavat varmistaa merensä suojelun,
ja he tietävät, että paras tapa siihen on yhteistyö.
Koska elämme merisuojelualueella, elämme erityisessä paikassa.
Minulle on tärkeää,
että tätä kaunista paikkaa suojellaan seuraavalle sukupolvelle.
Floreanan saaren lähellä työryhmä valmistautuu yösukellukseen.
Galápagosin kiristyneiden suojelusäädösten ansiosta
he voivat nyt kuvata alfapetoja.
Vietettyään päivän syvyyksissä
moni merieläin saapuu pian etsimään ruokaa rannalta.
Ja Richard on valmistautunut.
Puolustaudun kolmella tavalla.
Minulla on hain puraisuja torjuva sukelluspuku Australiasta.
Voin iskeä niitä kameralla kuonoon.
Ja JC:llä on mahtava keppinsä.
Mikään ei voi mennä vikaan.
Nyt on aika sukeltaa.
Yksi, kaksi, kolme, nyt!
Tavanomaiset epäillyt näyttäytyvät ensin.
Merileijonat eivät erkane kauaksi toiminnasta.
Ja niiden silmien takana oleva heijastava kudos
mahdollistaa ihmisiä paremman pimeänäön.
Niillä on myös nisäkäskunnan suurimmat viiksikarvat,
joilla ne voivat metsästää öisin.
Ne eivät ole ainoita yöpalan etsijöitä.
Nämä ovat mustaevähaita.
Suuria, jopa kaksimetrisiä haita.
Ja Galápagos on niille tärkeä kasvupaikka.
Hait eivät näe Richardia tai JC:tä ruokana,
mutta heidän on varottava.
Nämä hait ovat tärkeitä ravintoketjussa.
Oleellisia tasapainon pitäjiä.
Kamu. Loistotyötä.
Selvisimme elossa.
Kaikki raajat tallella! Ihanaa!
Galápagosin merisuojelualue on koti
planeetan suurimmalle haikeskittymälle.
Täältä löytyy yli 30 lajia.
Mukaan lukien vasarapäähaita,
valkoevähaita...
ja tiikerihaita.
Tämä vedenalainen maailma on niin monimuotoinen,
että se tarjoaa mainion elinympäristön kaikenlaisille eläimille.
Merileijonat tuntevat paikan kuin omat räpylänsä
ja ne ovat oppineet hyödyntämään sen tilaisuuksia.
Työryhmä on matkalla saariston syrjänurkkaan
kuultuaan ainutlaatuisesta lajikäyttäytymisestä.
Merileijonat ryhmittyvät saalistamaan keltaevätonnikalaa.
Hyvää huomenta.
Niin.
Laavavirrat ovat luoneet poukamien sokkelon,
joita eräs fiksu merileijona hyödyntää saadakseen jättisaaliinsa loukkuun.
Galápagosin merisuojelualue on keltaevätonnikalan lisääntymisalue.
Nämä jättikalat voivat kasvaa jopa metrin pituisiksi ja 60-kiloisiksi.
Ne ovat liian nopeita saaliiksi avomerellä.
Mutta saako työryhmä kuvattua merileijonia jahtaamassa niitä rannikolla?
Tiimi aloittaa tutkimalla rantaviivaa,
ja pian he löytävät suuren kalan rippeet.
Mainio todiste tästä käyttäytymisestä.
Erittäin myönteinen merkki. Loistouutisia.
Heidän on varauduttava,
sillä tätä käyttäytymistä on vaikea kuvata.
Javier ja Jeff käyvät toimiin.
Heidän on asennettava kameroita lahdelmaan
ja varmistettava kaikki kuvakulmat.
Eikä heidän tarvitse odottaa kauaa toiminnan alkamista.
Vaikuttavaa.
Ne ovat aivan tuolla.
Paikalle on ilmestynyt vanha uros
metsästysseurue mukanaan.
Merileijonat tarvitsevat toistensa apua suunnitelman toimimiseksi.
Onni ei ole niiden puolella tällä kertaa.
Mutta se oli hyvä koe työryhmälle.
Jeff ja Javier odottavat innolla etävideoiden katsomista.
- Sitten ne tulevat taas. - Onpa paljon tonnikalaa.
Hienoa.
Aivan huippua.
Ja sitten ne tulevat.
Suoraan kameraa kohti. Hienoa.
Mitä nuo painavat? 70 kiloako?
- Varmaankin. - Ehkä 57?
Puhdasta lihasta. Jos tuo törmäisi meihin...
- Se sattuisi. - ...se sattuisi paljon.
Ne metsästävät kaiketi varhain huomenaamulla.
Valmistaudutaan.
Varhainen herätys.
Tunnette sanonnan. Aikainen lintu nappaa madon.
Aikainen merileijona kalan.
Seuraavana aamuna
tiimillä on silmät taivaalla, kun dronepilotti Shelton ottaa ohjat.
Näen merileijonan.
Näen kolme merileijonaa.
Kaksi isoa tonnikalaa on tulossa.
Jeffin ja Javierin on aika varustautua,
sillä he päätyvät tulilinjalle.
He siirtyvät asemiin varovasti.
Tulossa nopeasti.
Taisi tulla saalista.
On harvinaista, että urokset olisivat noin läheisiä.
En ole nähnyt sitä 30 vuoteni aikana.
Urokset tekevät yhteistyötä ja jakavat saaliinsa.
Ainutlaatuista.
Työryhmä on ällistynyt merileijonien kyvystä tiimityöhön.
Mutta oltuaan poukamassa kuukauden ajan,
he ovat myös havainneet jotain musertavaa.
Keskellä ei mitään. Ja mitä löytyy? Muovia.
KENTTÄTUOTTAJA
Lasikuitua kai veneestä.
Kuvaamme monissa paikoissa.
KUVAAJA
Näennäisesti koskemattomissa,
koska siten ne esitetään dokkareissa.
Mutta on vaikea löytää mitään, mihin ihminen ei olisi vaikuttanut.
Tutkija Juan Pablo Muñoz-Pérez
ja kansallispuiston edustaja Galo Quezada
keräävät tietoa ongelmasta.
Mikään osa planeetasta ei ole vapaa muovista.
Galápagos ei ole poikkeus.
Olemme tuhannen kilometrin päässä Ecuadorin mannermaasta
keskellä ei mitään Galápagosilla.
Ehkä vain kymmenen ihmistä
on astunut tälle paikalle, ja näemme tämän.
Yli 95 prosenttia Galápagosin rantaviivan muoveista
tulevat todennäköisesti merisuojelualueen ulkopuolelta.
Paradoksisesti elämää kuljettavat virrat
kuljettavat myös muoviongelmaa.
Muovi voi vaikuttaa luontoon kahdella tavalla.
Eläimet voivat jäädä loukkuun tai syödä muovia.
Meressä muovi hajoaa nopeasti pienemmiksi partikkeleiksi.
Se kulkee ravintoketjussa, kun kala syö sitä.
Tutkimuksemme mukaan Galápagosin nisäkkäistä
merileijonat ovat eniten alttiita muovijätteen vaikutuksille.
Galápagos maksaa hinnan
ihmiskunnan kertakäyttöisestä elämäntavasta.
Onneksi Galápagosin kansallispuisto vastaa jo haasteeseen.
He ovat järjestäneet rannikkosiivouksia jo yli 30 vuotta.
On uskomatonta nähdä satoja vapaaehtoisia
siivoamassa Galápagosin rantaviivaa.
Satoja ihmisiä käy syrjäisissä paikoissa
ja kulkee pitkiä matkoja Galápagosin kaukaisilla rannoilla.
Menoksi!
He keräävät sieltä roskat,
tuovat ne satamaan
ja täten vähentävät saasteongelmaa. Ja he vain jatkavat.
Moista aloitekykyä on hienoa nähdä vuosi vuoden jälkeen.
Rannikkosiivoukset auttavat ongelman hallitsemisessa.
Jos muoveja kerää ennen niiden hajoamista mikromuoveiksi,
sillä on suuri vaikutus ympäristöön.
Toistaiseksi projekti on mahdollistanut
yli 5 000 vapaaehtoista siivoamaan Galápagosin rantoja.
Roskaa on kerätty yli 94 tonnia.
Jokainen vapaaehtoisen keräämä muovipala
vähentää muovia, joka satuttaa merileijonaa.
Tavoitteemme on tehdä Galápagosista Maan ensimmäinen muovivapaa paikka.
Tehdään se.
Kuvauspaikalla
työryhmä on huomannut tilaisuuden auttaa muoviin takertunutta merikilpikonnaa.
- Se on elossa. - Missä?
Se liikuttaa jalkojaan. Se elää yhä.
Onko se vain aallokkoa?
- Ei, se elää. - Se elää.
Toitko veitsen?
- Minulla on siimaleikkurit. - Niin.
KUVAAJA
Näin kilpikonnan nostavan päänsä.
- Mutta se on yhä elossa. - Niin.
Yritetään mennä veteen hiljaa.
Se voi hätääntyä, kun lähestymme.
Sen eturäpylä on takertunut purjeeseen.
Se on selvästi ollut täällä pitkään.
Ellei sitä pelasteta nyt, se kuolee.
Kun poistin muovia räpylästä,
kilpikonna tajusi heti olevansa vapaa.
Räpylävammasta huolimatta se sai uuden mahdollisuuden.
Sanat eivät riitä kuvaamaan vapautuneen eläimen näkemistä,
kun se voi uida itse pois.
Seilatessaan Galápagosilla
työryhmä on kohdannut useita merimatkaajia.
Miekkavalas.
On spekuloitu, että osa saarista
on tärkeä pysähdyspiste näille saalistajille
niiden uidessa Tyynenmeren halki.
Paholaisrauskut.
Vaikka ne voivat kasvaa kuusimetrisiksi, se syövät vain mikroskooppista planktonia.
Ja valashait.
Yli 600 odottavan naaraan uskotaan kulkevan
Galápagosin pohjoissaarten läpi joka vuosi.
Syrjäisyydestä huolimatta
saaret ovat elintärkeitä suuremmalle maailmalle.
Santiagon saaren liepeillä
on vulkaanisten kuorien ketju, joka pilkistää merestä.
Bainbridgen kalliot.
Yhden saaren takana on pieni hiekkapoukama.
Työryhmä on kuullut, että merileijonat käyttävät rantaa
erilaisen saaliin nappaamiseen.
Heidän työnsä on taltioida tämä.
Yritämme saada kameroita...
KUVAAJA
...kuvaamaan mahdollisimman laajalti.
Meillä on kuusi sukelluskameraa
vedessä tällä hetkellä.
Kaksi suoratoistokameraa tuossa teltassa.
Jahti voi alkaa milloin vain.
Siispä Holly ja Javier ryhtyvät töihin.
Suunnitelman onnistumiseksi
heidän on valittava oikeat kamerapaikat.
Mutta merileijonat luulevat olevansa fiksumpia.
Nopea linssin pyyhkäisy, ja he ovat valmiita.
Pienet nokoset toimintaa odottaessa.
Puistovahti Andy on vartiossa.
Huomio!
Näen merileijonia!
Merileijonia tulossa rannalle!
Sukellustiimi lähtee matkaan kohdatakseen merileijonat poukaman suulla.
Ne ovat saartaneet piikkimakrilliparven. Ja ne ovat tosissaan.
Mutta makrilleilla on nopeus etunaan.
Niitä ei saa kiinni avomerellä.
Siksi merileijonat ovat oppineet käyttämään poukamaa ansana.
Makrillit suuntaavat suoraan poukamaan sukeltajien ohi.
Kaikki riippuu nyt Hollyn etäkameroista.
Jättipotti.
Ruokahurmos tallentuu filmille.
Kiitos loistavan yhteistyön merileijonien ja työryhmän välillä.
Mutta vaikka nämä kalastusmestarit olisivat loistoiskussa,
säännöllisestä ateriasta ei ole takuita.
Ja parin vuoden välein
meressä tapahtuva muutos vaikeuttaa metsästämistä.
Normaaleissa olosuhteissa
kylmät virrat tuovat ravintorikasta vettä Galápagossaarille
ja tukevat terveellistä kalakantaa.
Mutta El Niño -ilmiön aikaan
lämpimän veden pintakertymä torjuu kylmää.
Tällöin merileijonilla on vähemmän saaliskalaa.
Ja kun meri lämpenee, sataa.
Työryhmä siis miettii, onko El Niño tulossa.
Herää kysymys,
onko El Niñon kaltaiset olosuhteet syynä vähäiseen liikehdintään.
Se murhe hiipii takaraivooni.
- Tiedän. - Nykytilanteesta.
Ymmärtääkseen tätä ilmiötä
Danubio on lähtenyt kohti Galápagosin syrjäisintä saarta Darwinia.
Aluksessa on tutkijaryhmä, joka toivoo oppivansa El Niñosta
ja sen muutoksista ajan myötä.
PROFESSORI JULIA COLE
Nimeni on Julia Cole, ja olen ollut ilmastotieteilijä lähes 40 vuotta.
Kasvoin Amerikan keskilännessä,
eli mahdollisimman kaukana mereltä.
Mutta unelmoin töistä merellä ja olen ollut onnekas sen saavuttamisesta.
Yksi, kaksi, kolme!
Ilmastotieteilijöiden parhaimpia apuvälineitä
on korallin tutkiminen.
Korallit ovat suurenmoisia.
Ne ovat koralliriutan ekosysteemin rakennuspalikoita,
joten se on elintärkeä monenlaisille lajeille.
Ne taltioivat ympäristönsä historian runkoihinsa.
Otamme täältä näytteitä tuon historian selvittämiseksi.
Julian täytyy porata suoraan koralliin
ytimen poimimiseksi.
Korallit kasvattavat kerroksia.
Kuin vedenalaisia puurenkaita.
Korallin kasvaessa
se säilyttää ympäristönsä tiedot runkonsa koostumuksessa.
Ja korallin koostumus
kertoo meille lämpötilasta, jossa koralli kasvoi.
Ytimen kerrosten tutkiminen
mahdollistaa vilkaisun menneisyyteen.
Julie tiimeineen on kerännyt täällä korallinäytteitä vuosikymmenten ajan
ja koonnut kokonaiskuvaa meren lämpötilan muuttumisesta.
Korallit kertovat meille, että vahvimmat
ja tuhoisimmat El Niño -ilmiöt yleistyvät.
Ja nuo muutokset ovat olleet huomattavia vain parissa vuosikymmenessä.
Nämä vahvat El Niño -ilmiöt
ovat hetkiä, joina Galápagosin lähivedet
joutuvat erilleen ravinnetarjonnastaan.
Tämä aiheuttaa loven Galápagosin ruokaketjuun.
Se merkitsee kalakantojen romahtamista.
Se merkitsee, että linnuilla on vaikeaa etsiä ruokaa.
Ja meren alfapeto, kuten merileijona,
näkee suuren Galápagosin meribuffettinsa
pyyhkiytyneen olemattomiin.
Tämä on tuhoisaa merileijonille Galápagosissa
Mutta Julie ei luovu toivosta.
Minusta on voimaannuttavaa ja energisoivaa
paneutua yhä tuntemattomiin kysymyksiin
ja panostaa vähän enemmän
maailman nykymuutosten ymmärtämiseen
ja sen muuttumiseen tulevaisuudessa.
El Niño voi aiheuttaa korallin kuolemisen.
Onneksi erikoisryhmä Isabelan saarella
auttaa meren ekosysteemiä toipumaan.
Nämä sukeltaja ovat Reef Revivalista,
joka on osa Galápagosin kansallispuiston korallieheytysohjelmaa.
Prosessi on yksinkertainen.
Korallipalasia kerätään,
kiinnitetään köysiin tai tikkaisiin
ja jätetään kasvamaan matalassa, suojaisassa lahdessa.
Kun ne ovat kasvaneet viisi kertaa suuremmiksi,
palaset irrotetaan ja siirretään vajealueille.
Kasvattamo sisältää nykyään
2 500 korallipalaa 12 eri lajista.
Entisöityjä koralleja on jo 6 000.
Kun Tyynenmeren mahtavat virrat kohtaavat näiden saarien vallin...
syntyy korkean energian vyöhyke.
Vastustamaton leikkikenttä merileijonille.
Mutta kuvaamisen mahdollistamiseksi
työryhmän täytyy olla huippuiskussa
ja valmiina kaikkiin meren haasteisiin.
Toivoimme pääsevämme kuvaamaan merileijonien surffailua täällä.
KUVAAJA
Nyt on tulossa isoja, parimetrisiä aaltoja.
Ja tuolla on merileijonia,
mutta olen varma, että saisimme tuolla nenillemme.
Katsomme sitä vielä hetken.
Etsimme paikan tehdä töitä.
Pysymme etäällä pääaallosta, jossa merileijonat surffaavat.
En pidä siitä.
Rantatiimillä ei ole vastaavia ongelmia,
ja Adrian on pian valmis dronen kanssa.
Merileijonilla on surffikausi.
Siispä sukellustiimi päättää yrittää.
Rankka meno.
Saimme niskaamme kolme tai neljä tärskyä.
Kaikki valahti pimeäksi!
Pyörimme virrassa.
Ja pelkään, että rikomme kameran pohjaan.
Mutta pintaryhmä on löytänyt uuden tarkkailuaseman,
ja Pooja voi seurata merileijonia surffaamassa aallolla.
- Katso tuota! - Niin!
Sukellustiimi valmistautuu uuteen kuvausyritykseen.
Ja heidän sinnikkyytensä palkitaan heti.
Purkissa!
Yläfemma!
- Hyvin tehty. - Siistiä! Loistojuttu.
Surffauskuvausten onnistuttua
ja pitkien merikuukausien jälkeen
Richard on järjestänyt erityisen lahjan.
Hänen perheensä tulee tapaamaan ohjelman tähtiä.
Tuntuu oudolta
saada heidät tänne, koska he eivät ole ikinä kuvauksissani.
Tämä on ensimmäinen kerta,
kun saan perheeni seurakseni.
Se merkitsee paljon minulle.
Hei! Pääsitte tänne!
Hei, kaverit.
Fantastista!
- Miten matka sujui? - Pelasta minut. Se oli kamala.
Hän aikoo viedä heidät unohtumattomalle merileijonien tapaamiselle.
Katsokaa!
Se puri räpylääni.
Valmiina, nyt.
Se ei ole ruokaa.
Katso tätä!
Tuo oli tosi siistiä.
- Olen merileijona! - Hyvin tehty.
Richardin lapset ovat onnekkaita
saadessaan näitä tilaisuuksia isänsä kautta.
Mutta jos on lapsi paikallisessa kaupungissa,
miten voisi päästä näkemään muuta saaristoa?
Onneksi valmisteilla on uusi projekti,
joka varmistaa paikallisten lasten pääsyn tutkimaan kansallispuistoa.
Nimeni on Karla. Olen 11-vuotias.
Synnyin täällä Galápagosin Santa Cruz -saarella.
Vanhempani ovat töissä paikalliskaupassa.
Minua ympäröi meri, mutta en ole juuri ollut veneessä.
Saarilla asuu monia ainutlaatuisia eläimiä,
joita en ole ennen nähnyt.
Haluan snorklata ollakseni lähempänä merieläimiä.
Olen hyvin innoissani, koska tänään menen ensi kertaa
veneellä uusille saarille.
Karlan seuraan liittyy seitsemän muuta lasta,
jotka osallistuvat avustusohjelmaan Galápagos Infinito.
He tutkivat saaria seuraavat kolme päivää.
Ohjelman mahdollistavat turistilaivat,
kuten Danubio,
jotka kuljettavat lapsia saariston kaukaisiin kolkkiin,
joihin he eivät muuten pääsisi.
Heidän toivotaan ihastuvan villiin ympäristöön
ja haluavan suojella Galápagosin kansallispuistoa
sekä sen ainutlaatuisia villieläimiä.
Luonnossa oleminen tarjoaa tilaisuuden kehittää elämäntaitoja ja itsevarmuutta.
Ja tänään osa heistä ui meressä
ensimmäistä kertaa.
Avustusjärjestö toivoo tarjoavansa vastaavan tilaisuuden
kaikille Galápagosin seiskaluokkalaisille joka vuosi.
Inspiroidakseen uutta Galápagosin suojelijoiden sukupolvea.
Jopa elinikäisen tutkimuksen jälkeen
saarilla on uutta paljastettavaa.
Työryhmä suuntaa Isabelan saaren syrjäiseen nurkkaan.
Joka kuulemma kätkee sisäänsä salaisen poukaman.
Voisiko tämä olla merileijonaelokuvan päätöskohtauksen sijainti?
Kaksi päivää.
Ensin on löydettävä merileijonia.
Jos suuntaa tuolle laidalle, kraatteri on aivan edessä.
- Sisään vain. - Niin.
Lennän sinne.
Katso tuota.
Siinä se on.
- Vau. - Uskomatonta.
Toivotaan merileijonia.
Paha sanoa. Niitä on vaikea erottaa hiekasta.
Sinun pitää laskeutua ja zoomata.
Tuossa on yksi! Ja tuossa toinen.
Niitä on kokonainen lauma.
Loistavaa.
Katso tätä. Uskomatonta.
Seuraava kysymys on, miten pääsemme tuonne?
Niin.
Merileijonien uskotaan kulkevan poukamaan veden alta
kallionpuoleisen tunnelin kautta.
Alan epäillä, pääsemmekö tuonne.
Mutta se, että pääsemmekö sinne...
- Niinpä. - Sinne menemisestä tulee pelottavaa.
Richard ja Javier lähtevät tutkimaan vedenalaista tunnelia.
Mutta edessä on odottamaton vaara.
Kun aallot iskevät tunnelin kapeaan sisäänkäyntiin,
vesi painuu kasaan,
luo paineaaltoja ja kehittää väkevän paluuvirtauksen.
Ensin virta imee heitä mukaansa.
Sitten se työntää heitä pois.
Vaarana on imeytyä loukkuun.
Tai paiskautua tunnelin reunakiviin.
He ovat tuuliajolla.
Tilanne alkaa muuttua vaaralliseksi.
Tästä tunnelista voivat kulkea vain merileijonat.
Koska Richard ei pääse kallion yli, hänen on mentävä sen ali.
Mutta poukaman jyrkänne on kolmekymmentämetrinen.
Onneksi tiimi on tuonut salaisen aseen.
Köysikiipeilyekspertin Tomas Espinosan,
jolle on luotettu reitin löytäminen Richardille.
Olen noviisi kiipeilyssä ja pelkään vähän korkeuksia.
Ehkä siksi olen sukeltaja.
Siksi minua hermostuttaa luolaan meneminen.
Mutta samalla olen innostunut näkemään, mitä siellä on.
Vain tuonne en ole ikinä päässyt.
Valjaat puettuaan paluuta ei ole.
- Nautintohetkiä. - Kiitos.
Melkoinen pudotus.
Kehoni ja mieleni huutavat: "Mitä sinä teet?"
Varovasti. Juuri noin.
Pikkuaskelin. Noin.
Noin.
- Haluatko apua? - Kyllä.
Ymmärrän puheesi irtokivistä. Niitä riittää.
- Paljon. Katso tätäkin. - Älä katso alas.
Vau. Tuo on todella...
- Onko hyvä olo? - Arveluttavaa, vai mitä?
En halua tuota rykelmää irti.
Vau.
Tuskin hingun tuohon enää.
Taidan pitäytyä sukeltamisessa.
Richard on huojentunut palatessaan mukavuusalueelleen.
Ja poukama on täyttämässä hänen toiveensa.
Unelmoin vuosia tämän elokuvan tekemisestä.
Enkä olisi voinut toivoa parempaa loppua.
Merileijonat suoriutuivat loistavasti.
Kuvatessaan Galápagosin merileijonia
Disneynature-tiimi on viettänyt näiden eläinten kanssa enemmän aikaa
kuin useimmat Maan päällä.
Paljastaen uusia seikkoja niiden merkittävistä elämistä
aaltojen päällä ja alla.
He ovat myös huomanneet, kuinka saaria lähestyvät uhat pahentuvat.
Mutta kasvava sankarien yhteisö kaikista elämänaloista
tarttuvat haasteeseen
ja tekevät osansa suojellakseen tätä taianomaista paikkaa.
Ratkaisu, jonka me kaikki voimme jakaa, on innoittaa seuraavaa sukupolvea,
luoda lapsillemme yhteys luontoon
ja välittää viesti toivosta.
Kukoistava yhteisö, jota yhdistää yksi päämäärä.
Tämän ihanan paikan suojeleminen
ja sen säilöminen tuleville sukupolville.
Olemme yrittäneet kuvata merileijonia koko päivän,
ja yksi päättää kavuta veneeseemme.
Käännös: Tuomo Mäntynen