Disneynature har satt sammen et stjernespekket team
for å fortelle historien til ett av de mest karismatiske dyrene
på Galápagos-øyene.
Sea Lions of the Galápagos følger reisen til en ung sjøløve
som utforsker øyene på leting etter sitt eget revir.
Teamet vil måtte jobbe dag og natt
for å fange øyenes slående naturlige skjønnhet
Og de underlige, fantastiske dyrene som bor der.
De vil også utforske utfordringene som truer øygruppen
og ta lærdom fra de som prøver å beskytte den.
Nittiseks mil fra Ecuadors kyst
danner vulkansk aktivitet nye landmasser,
og teamet vårt står i begivenhetenes sentrum.
- Har du meg, Hamish? - Ja.
Å se dette på så nært hold, hvor mektig det hele er...
Det er så vilt. Og så varmt.
Jeg har aldri vært så varm før. Helt ekstremt.
NORD-STILLEHAVET
Galápagos består av 13 større øyer, alle oppstått fra ilden.
FILMFOTOGRAF
Vulkanutbrudd er så spennende,
selve essensen til Galápagos-øyene.
Det er som å se tidenes begynnelse. Øyene ble til slik.
Filmfotograf Richard Wollocombe
har jobbet på øygruppa i over 30 år.
Han skal lede ekspedisjonen og filme dette Disneynature-prosjektet.
Jeg var en av de første til å utforske Galápagos under havoverflaten.
Siden den gang jeg drømt om å lage en film
om favorittdyret mitt:
Galápagossjøløven.
Det har aldri vært viktigere at den får historien sin fortalt.
Bestanden har falt betraktelig de siste 40 årene.
De regnes nå som en truet art.
Richard og teamet hans ønsker å finne årsaken.
For millioner av år siden
ble forfedrene til disse sjøløvene slynget ut hit fra Nord-Amerika
sammen med et broket utvalg av arter på avveie.
Alle ble sugd inn av de sterke havstrømmene som møtes her.
Med havstrømmene kom også næringen de trengte,
plankton som ble spist av fiskene,
som igjen ble spist av marine rovdyr.
Med tiden utviklet disse dyrene seg til nye arter.
Og slik ble Galápagos et av de mest unike habitatene på planeten vår.
De seneste til å ankomme er Richard og familien hans.
Kona Anna og tvillingene deres, Alorna og Thalia.
De skal bo her ute gjennom hele innspillingen.
Men før de forlater flyplassen,
må de først gjennom en svært viktig kontroll.
Når reisende ankommer Galápagos,
er det viktig at de ikke har fått med seg noen blindpassasjerer.
Dyrene som har utviklet seg her ute
er ekstra sårbare for invaderende arter fra andre deler av verden.
Som et risikotiltak utsettes ekspedisjoner til Galápagos
for strenge karanteneregler.
Filmcrewet er intet unntak.
All bagasje må pakkes ut og sprayes med insektmiddel.
Klærne deres låses inn i en fryser i tre dager.
Syttito timer senere
lastes bagasjen på biler og kjøres til den andre siden av øya Santa Cruz.
Men filmcrewets reise har så vidt begynt.
Den beste måten å utforske øyene er med båt.
Danubio Azul vil fungere som hovedbase.
Denne 70-fots dykkerbåten
er utstyrt med alt de vil trenge for å utforske øygruppa.
Richard vil være borte fra familien i en hel måned.
Tiden er kommet til å si farvel.
Ha det, min kjære.
- Pass på deg selv. - Du også.
- Hils sjøløvene. - Det skal jeg gjøre.
OK.
Ha det godt.
Ha det.
Det tøffeste med denne jobben.
Filmcrewet går straks i gang med å pakke bort kamerautstyret,
hilse på gamle venner
og finne seg til rette i kabinene.
Jeg kjøpte et helt kilo.
REGISSØR
Et kilo kandisert ingefær. Det skal visstnok
forhindre sjøsyke. Jeg blir svært sjøsyk.
Sjokolade.
På en så lang reise
får Richard mye tid til å reflektere over starten på Galápagos-oppholdet sitt.
Jeg var på ferie med familien her i 1987.
Det første vi gjorde, var å snorkle.
Vi dro ut på en vakker landtunge. Nydelig, turkist vann.
På den hvite sandstranda så jeg disse mørke figurene.
De lignet steiner, men de beveget på seg.
Vi hoppet i vannet...
og snart var vi omringet av sjøløveunger.
De var alle så nysgjerrige på oss.
De speilet oss.
Snurret vi rundt, gjorde de det samme.
Tok vi salto, tok de salto.
Det var den mest storslåtte koreografi.
Jeg kunne ikke tro at ville dyr kunne være så nysgjerrige og lekne.
Det er en opplevelse jeg aldri vil glemme.
Tretti nautiske mil gjenstår
før teamet når sin første destinasjon utenfor kysten til Floreana.
Oppdraget deres er å filme begynnelsen på sjøløvehistorien.
Men forholdene på havet er ikke de enkleste.
Og deler av besetningen
sliter med overfarten.
Jeg fant en kur for sjøsykhet.
Hva da?
Det er sammensatt.
Jeg har på meg armbånd mot reisesyke.
Jeg tok en reisesyketablett,
en ingefærtablett,
og så har jeg ligget og stirret på horisonten i fire timer.
- Og hvordan har det funket? - Jeg har bare kastet opp et par ganger.
Nittisju prosent av øyene består av nasjonalparker
som krever spesialtillatelse for å besøke.
Hver av øyene på Galápagos har sitt eget særpreg.
I vest finner vi de yngste øyene.
Fernandina, den vulkansk mest aktive, ble dannet for under én million år siden.
Når øyene eldes og grunnen setter seg, vokser tykk vegetasjon frem.
Som her i den frodige scalesia-skogen på Santa Cruz.
En av de eldste øyene, Española, ligger i øst.
Fire millioner år med erosjon har satt sine spor.
Og til slutt vil Española slukes av bølgene.
Til tross for at han jobbet her i tre tiår,
finnes det fortsatt øyer Richard aldri har besøkt.
Antallet er helt ukjent for meg.
Jeg har aldri vært på denne siden før, kun sett den fra båten.
De kaster anker ved Baronesa
på leting etter en sjøløveunge med det riktige stjernepotensialet.
Simon sier turister aldri har vært her før.
Selv få forskere kommer hit.
Sjøløvene her er ikke vant til folk.
Det er min første gang på Galápagos...
FILMFOTOGRAF
...men jeg har alltid villet besøke.
Jeg er spent og litt nervøs.
Det er første dag med opptak,
og det er tydelig fra første stund hvordan det yrer av liv her.
Første steg blir å kartlegge øya.
Dronepilot Shelton er på saken.
Teamet har fått spesialtillatelse til å filme øyene fra lufta.
FILMFOTOGRAF
Jeg ser vakre strender på nordsiden.
Jeg tar en nærmere titt.
Strålende. Jeg tror jeg vet hvor.
Jeg tar med resten og drar i den retningen.
Samtidig kommer Richard og JC stadig nærmere handlingens sentrum.
Richard har festet kameraet sitt til en flyterigg
som tillater ham å filme like i vannoverflaten...
hvor nysgjerrige sjøløver elsker å slappe av.
Dyrene på Galápagos er beryktet for fryktløsheten sin.
Dette skyldes de uvennlige omgivelsene.
Over vannoverflaten steker solen,
og det regner svært lite...
noe som er årsaken til at øyene først ble bebodd for 200 år siden.
Dyrene som hadde utviklet seg på øya, lærte seg aldri å frykte mennesker.
Tilbake på Baronesa har besetningen truffet jackpot.
Denne øya slutter aldri å overraske.
Vi kom rundt svingen
til en utrolig vakker strand med sjøløver overalt.
Nok en fantastisk liten krok på denne øya.
Vi har endelig funnet helten vår.
Vi har funnet denne nydelige, friske og lodne lille klumpen.
Trolig én uke gammel.
Han har en flott mor og spiser veldig godt.
Han er full av energi,
har en solid utforskningstrang og er en rampete liten krabat.
Alt vi så etter i hovedkarakteren vår.
ASSISTERENDE PRODUSENT
Han gjør noe nytt hver gang man titter bort.
Han distraheres hele tiden av krabber eller mangroveblader.
Han tusler rundt overalt.
En skikkelig søtnos å følge med på.
Vi har tilbrakt kvalitetstid med disse dyrene.
Når man følger dem hver dag,
finner man ut av personlighetene deres, ulike nyanser og atferdsmønstre.
Det blir vemodig å forlate øya.
Filmcrewet har fått en lovende start
takket være Richards lange erfaring med å filme på øyene.
Da jeg først flyttet til Galápagos,
var livet under vann her ute et helt nytt forskningsfelt.
Så fort jeg ble uteksaminert,
dro jeg på dykkerskole for å bli instruktør.
Jeg var heldig og fikk jobb som guide på Galápagos' første dykkerbåt.
Jeg elsket å guide folk rundt som delte begeistringen min for øyene.
Én dag ble jeg bedt om å guide en gruppe talentfulle filmskapere
som laget et program om Galápagos.
De delte av kunnskapen sin
og ga meg et undervannskamera.
Det inspirerte meg til å bli filmskaper.
Siden den gang har jeg vært fascinert av dette undersjøiske paradiset.
Side om side med dette yrende dyrelivet
finnes et livlig lokalsamfunn.
I løpet av de siste 50 årene
har antallet fastboende på øyene vokst.
Å leve side om side med sjøløver er en del av hverdagen her.
Innbyggerne på Galapagos er avhengig havets frukter
for næring og handel.
Det lokale fiskemarkedet yrer alltid av liv.
Men lever dette samfunnet i harmoni med naturen?
FISKER
Jeg heter Manuel Yepez, men alle kaller meg Manolo.
Havet er lidenskapen min.
Jeg elsker å være ute på havet.
Familien min har vært fiskere på Galápagos i tre generasjoner.
Man knytter et spesielt bånd mellom seg selv og havet, lyset, dyrene...
Manolo er selvbergingsfisker som opererer i liten skala.
Han er ingen trussel for sjøløvene.
Men i løpet av livet hans har etterspørselen etter fisk fra øyene vokst.
Industrielle fiskebåter fra hele verden tiltrekkes av de rikholdige farvannene.
Det finnes et marint reservat her
som forbyr båter som dette fra å komme nærmere enn 40 nautiske mil fra kysten.
Men grensene har ikke alltid blitt respektert.
I 2017 skrev en båt overskrifter over hele verden
da den ble funnet inne i reservatet med over 7 000 døde haier om bord.
Mange av de unike artene på Galápagos
går for store summer på svartebørsen.
RESPEKTER LIV HAIMORDERE
Rasende reiste folkene på Galápagos seg for å forsvare havområdene sine.
Det var en tøff kamp, men til slutt ga regjeringen etter.
Reservatet ble betydelig utvidet
for å verne om en viktig migrasjonskorridor for haier
mellom Galápagos og Kokosøya.
Galápagos marine reservat
Hermandad marine reservat
Og arbeidet sluttet ikke der.
Galápagos nasjonalpark og Ecuadors marine
styrker nå innsatsen ytterligere for å verne om reservatet.
Sett i gang.
Patruljekapasiteten økes.
De må overvåke et vernet område
som strekker seg over snaut 200 000 kvadratkilometer.
Innbyggerne på øyene vil forsikre seg om at havområdene deres vernes,
og de vet at samarbeid er måten å gjøre det på.
Vi bor i det marine reservatet. Et helt spesielt sted.
Det er viktig for meg
at denne vakre plassen beskyttes i fremtiden og for den neste generasjonen.
Ved Floreanas kyst forbereder teamet seg på å dykke i mørket.
Takket være det økte marine vernet rundt Galápagos
lever håpet om å kunne filme noen rovdyr på toppen av næringskjeden.
Etter å ha tilbrakt dagen på dypt hav,
vil mange havdyr snart trekke mot kysten for å lete etter mat.
Og Richard står klar.
Tre lag med beskyttelse:
Denne australske dykkerdrakten
som er resistent mot haibitt.
Et kamera å slå dem i hodet med hvis de prøver seg.
Og jeg har JC med den fantastiske pinnen sin.
Dette kan aldri gå galt.
Utstyret er på, og de er klare til å dykke.
OK. Én, to, tre, gå!
Først kommer de kjente og kjære.
Sjøløvene er alltid der ting skjer.
Og de har en unik, reflekterende membran bak i øynene
som gjør at de ser bedre i mørket enn mennesker.
De har også noen av de lengste værhårene av alle pattedyr,
så de kan jakte om natten.
De er ikke de eneste som vil ha litt nattmat.
Dette er svartstriper.
Store haier som lett kan bli to meter lange.
Galápagos er et viktig utklekkingssted for dem.
Haiene anser ikke Richard eller JC som bytte,
men de må fortsatt trå varsomt.
Alle disse haiene spiller en viktige rolle i næringskjeden.
De holder den skjøre balansen intakt.
Godt jobbet, kompis.
Vi klarte det. Vi lever.
Med liv og lemmer! Nydelig!
Galapagos marine reservat er hjem
til den høyeste konsentrasjonen av haier i verden.
Her finnes mer enn 30 arter,
inkludert stimer av hammerhaier...
hvittippede revhaier...
og tigerhaier.
Faktisk er denne undersjøiske verdenen så mangfoldig
at den er det perfekte habitatet for alle slags dyr.
Sjøløvene kjenner den inn og ut
og har lært å utnytte alle mulighetene som finnes her.
Besetningen er på vei mot et fjernt hjørne av øygruppen
hvor de har hørt rykter om en helt spesiell atferd.
Sjøløver som slår seg sammen for å jakte på tunfisk.
God morgen.
Ja.
Lavastrømmer har laget en labyrint av sund,
som én smart sjøløve bruker til å fange disse kjempestore byttedyrene.
Galápagos marine reservat er en viktig gyteplass for gulfinnet tunfisk.
Disse enorme fiskene kan bli godt over en meter lange og veie over 60 kilo.
De er altfor raske til å fange ute på det åpne hav.
Men vil filmcrewet klare å fange sjøløvenes tunfiskjakt på film?
Teamet kartlegger først kystlinjen
og finner fort restene etter en diger fisk.
Sterkt bevis på at denne atferden er ekte.
Et ekstremt lovende tegn. Gode nyheter.
De må være godt forberedt,
for dette vil bli vanskelig å fange på kamera.
Javier og Jeff går rett på sak.
De må plassere fjernstyrte kameraer over hele bukta
og dekke hver eneste vinkel.
De trenger ikke å vente lenge før moroa begynner.
De er imponerende.
De er rett der nede. Der.
Og ganske riktig dukker en gammel hann opp
sammen med jaktlaget sitt.
Sjøløvene må jobbe godt sammen for at planen deres skal fungere.
Denne gangen svikter hellet dem, men det var en god test for filmcrewet.
Jeff og Javier gleder seg til å gå gjennom kameraene.
- Der kommer de igjen. - Så mange tunfisk.
Kult.
Fett. OK.
Så kommer de.
Helt inntil kameraet. Bra.
Hvor mye veier de? Sytti kilo?
- Trolig. - Seksti kilo? Altså...
Kun muskler. Hadde de svømt inn i oss...
- Ville det gjort vondt. - Veldig.
De legger nok ut på jakt tidlig i morgen, så vi må være klare.
Opp og stå.
Som de sier, morgenstund har gull i munn.
Tunfisk i munn.
Den neste morgenen
får teamet øyne i luften når dronepilot Shelton tar over.
Jeg ser sjøløven.
Vi har tre sjøløver.
To store tunfisk på vei inn.
Jeff og Javier må få på seg utstyret.
De skal være i skuddlinjen.
Forsiktig inntar de posisjonene.
De kommer fort.
Ser ut til at han fanget den.
Det er ikke ofte man ser hannene så sammensveiset.
Jeg har aldri sett det i løpet av mine 30 år her.
Hannene samarbeider og deler maten mellom seg etter jakten.
Helt spesielt.
Filmcrewet lar seg imponere av lagarbeidet til sjøløvene.
Men etter en måned i bukta
har de også lagt merke til noe hjerteskjærende.
Bokstavelig talt i ingenmannsland. Hva finner man? Plast.
FELTPRODUSENT
Trolig fiberglass fra en båt.
Vi reiser mange steder for å filme.
FILMFOTOGRAF
Steder man tror er uberørte,
for det er sånn de fremstilles
i naturdokumentarer og sånn.
Men det er utrolig vanskelig å finne et sted
helt fritt for menneskespor.
Forsker Juan Pablo Muñoz-Pérez
og nasjonalparkrepresentant Galo Quezada
samler inn data om problemet.
Det finnes ikke ett eneste sted på kloden som er helt fritt for plast.
Galápagos er intet unntak.
Vi er 1 000 kilometer fra det ecuadorianske fastlandet,
midt i ingenmannsland her i Galápagos.
Kanskje har ti folk på hele kloden
satt sine føtter akkurat her. Likevel ser vi dette.
Over 95 prosent av plasten vi finner langs kysten her
kommer trolig fra utenfor det marine reservatet.
Tankekorset er at de samme strømmene som gir liv til øyene
også bringer med seg problemer i form av plast.
Plast påvirker hovedsakelig dyrelivet på to måter.
Dyr kan sette seg fast i plasten eller spise den.
I havet brytes plast ned i mindre partikler.
Når fisken spiser disse, klatrer de oppover i næringskjeden.
Av alle pattedyrgrupper på Galápagos viser forskningen vår
at sjøløver er den arten
som er mest utsatt for plastforurensing.
Galápagos betaler prisen
for at mennesker verden over lever et bruk-og-kast-liv.
Heldigvis
tar Galápagos nasjonalpark allerede affære.
De har organisert ryddedugnader langs kysten i over 30 år.
Det er fantastisk å se hundrevis av mennesker
rydde strendene her frivillig.
Hundrevis reiser til disse øde øyene
og går lange avstander langs fjerne kystlinjer på Galápagos.
Kom igjen!
De samler inn så mye søppel de klarer,
tar det med til havnen.
kasserer det og bare fortsetter og fortsetter.
Et initiativ som er like fantastisk å se hvert eneste år.
Kystrengjøring bidrar til å holde problemet under kontroll.
Samler man inn plast før det blir til mikroplast,
har det en kjempestor innvirkning på miljøet.
Så langt har prosjektet
gitt over 5 000 frivillige muligheten til å rydde Galápagos' kyst.
Over 94 tonn med søppel har blitt plukket.
Hver plastbit en frivillig plukker
er én plastbit mindre som vil skade en sjøløve.
Målet er å gjøre Galápagos til det første stedet i verden uten plast.
Så la oss gjøre det.
Tilbake på innspillingsstedet
får besetningen muligheten til å redde en skilpadde fanget i plast.
- Den lever. - Hvor?
Den rører på føttene. Den lever.
Er det vannet?
- Nei. Den lever. - Den lever.
Tok du med en kniv?
- Ja, jeg har en linekutter. - Ja.
FILMFOTOGRAF
Hun stakk nesen opp for å puste. Hun lever ennå.
Ja.
Vi må være så stille som mulig.
Hun vil bli skremt når vi kommer nærmere.
Fremre luffe sitter fast i et seil.
Hun har åpenbart sittet fast i lang tid.
Hun dør hvis de ikke får reddet henne nå.
Med det samme jeg fjerner plasten fra luffen hennes,
innser hun at hun er fri.
Hun har skadet luffen, men fått en ny sjanse på livet.
Man kan ikke forklare
følelsen av å se et dyr som innser at det er satt fri
og kan svømme vekk på egen hånd.
I løpet av ferden rundt Galápagos-øyene
har besetningen møtt på mange ulike havdyr på gjennomreise.
Spekkhogger.
Det har blitt foreslått at noen av øyene her
er viktige rasteplasser for disse mesterjegerne
på veien gjennom Stillehavet.
Djevelrokker.
Selv om de kan bli seks meter brede, spiser de kun mikroskopiske plankton.
Og hvalhaier.
Over 600 gravide hunner passerer trolig
forbi de nordlige Galápagos-øyene hvert år.
De ligger fjernt av sted,
men disse øyene er uhyre viktige for den store verden.
Like utenfor kysten til Santiago
stikker en kjede med vulkanske kjegler opp fra havet.
Bainbridge Rocks.
På baksiden av en av disse øyene finnes en sandfylt bukt.
Filmcrewet har blitt fortalt at sjøløvene bruker stranda
til å fange ulike byttedyr.
De har i oppdrag å fange dette på film.
Vi vil ha mange kameraer der ute...
FILMFOTOGRAF
...så vi kan dekke et så stort område som mulig.
Vi har til enhver tid seks undervannskameraer i vannet.
Og to som sender direkte til et lite telt der oppe.
Jakten kan begynne når som helst.
Holly og Javier går rett til verks.
For å lykkes med planen
må de plassere kameraene på de riktige stedene.
Men sjøløvene tror de vet bedre.
Bare pusse objektivet litt, så er de klare.
På tide med en rask dupp mens de venter på at jakten skal begynne.
Parkvakt Andy holder utkikk.
Hør etter!
Sjøløver! Jeg ser dem.
De er på vei mot stranda.
Dykkerteamet legger i vei
for å avskjære sjøløvene ved inngangen til bukta.
De har drevet inn en stim japansk makrell, og de mener alvor.
Men makrellen har en fordel i farten sin.
De er for raske til å fange ute på åpent hav.
Så sjøløvene har lært å bruke bukta som en felle.
Makrellene fyker forbi dykkerne og inn i bukta.
Nå er det opp til kameraene til Holly.
Jackpot.
Matkalaset fanges på film,
takket være strålende lagarbeid både fra sjøløvene og besetningen.
Men selv om disse mesterfiskerne gjør alt riktig,
kan ikke jevnlige måltid garanteres.
Med noen få års mellomrom
skjer det en endring i havet som gjør det vanskelig å jakte.
Under vanlige forhold
bringer kalde havstrømmer næringsrikt vann til Galápagos
som opprettholder det yrende fiskelivet.
Men under El Niño-episoder
presser en ansamling av varmere vann det kalde vannet nedover.
Sjøløvene får færre fisker å jakte på.
Og når havtemperaturen stiger, kommer regnet.
Filmcrewet spekulerer i om en El Niño-episode er på vei.
Vi må spørre oss, for forholdene ligner en El Niño-episode,
noe som vil gi lavere produktivitet.
Det bekymrer meg litt...
- Ja. - ...det som skjer her.
For å få en bedre forståelse av fenomenet
setter Danubio kursen mot den mest fjerntliggende av Galápagos-øyene, Darwin.
Om bord finner vi et forskningsteam som håper å lære nye ting om El Niño
og hvordan fenomenet utvikler seg over tid.
Jeg heter Julia Cole. Jeg har vært klimaforsker i snart 40 år.
Jeg vokste opp i Midtvesten,
omtrent så langt unna havet man kommer.
Men drømmen var alltid å jobbe på havet. Jeg er heldig som har fått det til.
Én, to, tre!
Korallstudier er et av de beste verktøyene vi klimaforskere har.
Koraller er fantastiske.
De er korallrevets byggeblokker, en viktig del
av et økosystem som livnærer arter av alle slag.
skjelettene deres forteller historien til omgivelsene.
Vi er her for å ta prøver som vil avdekke denne historien.
Julia må bore rett ned i korallen for å hente ut en kjerne.
Koraller produserer nye lag når de vokser. Litt som årringer, bare under vann.
Etter hvert som korallen vokser,
bevares en logg over omgivelsene i skjelettmassen.
Denne skjelettmassen
forteller oss om vanntemperaturen da korallen vokste.
Ved å studere lagene i kjernen
kan forskerne se tilbake i tid.
Julie og teamet hennes har samlet korallprøver her i flere tiår
og dannet seg et bilde av hvordan vanntemperaturene endrer seg.
Korallene forteller oss at de sterkeste,
mest forstyrrende El Niño-episodene har blitt mer hyppige.
Disse endringene har blitt spesielt tydelige
i løpet av de siste tiårene.
Disse meget kraftige El Niño-episodene
er perioder hvor havet rundt Galápagos
brått avskjæres fra tilførselen av næringsstoffer.
Dette svekker fundamentet til næringskjeden på Galápagos.
Fiskebestander kollapser.
Fugler sliter med å finne mat.
Og for en toppkonsument som sjøløven,
betyr det at sjømatbuffeten
som vanligvis venter dem på Galápagos
brått har blitt ryddet bort.
Det er svært ødeleggende for sjøløvene på Galápagos.
Men Julie gir ikke opp håpet.
Det gir meg styrke og energi
å lete etter svar på tingene vi ikke vet
og gjøre mitt for å bidra
til å bedre forstå hvordan verden er i endring,
og dermed kan endre seg i fremtiden.
El Niño kan føre til koralldød.
Heldigvis hjelper et spesialteam på Isabela
det marine økosystemet med å reise seg igjen.
Disse dykkerne er fra Reef Revival,
en restitusjonsplan for koraller ledet av Galápagos nasjonalpark.
Prosessen er enkel.
Korallfragmenter samles inn,
festes til tau og stiger
og legges til å gro i en grunn, beskyttet bukt.
Når de har femdoblet størrelsen sin,
flyttes fragmentene til påvirkede områder.
Korallgartneriet inneholder nå
2 500 korallfragmenter fra 12 ulike arter.
Seks tusen koraller har allerede blitt restaurert.
Når de kraftige havstrømmene i Stillehavet møter landmassene her ute...
dannes en høyenergisone.
En uimotståelig lekeplass for sjøløvene.
Men for å klare å filme dem
må filmcrewet være på tå hev
og klare for alle utfordringer havet har å by på.
Vi håpet på å filme surfende sjøløver der borte.
FILMFOTOGRAF
Bølgene er halvannen til to og en halv meter høye akkurat nå,
og sjøløvene er der borte,
men vi får juling om vi drar bort dit nå.
Vi får følge med litt til.
Finne en lomme hvor vi kan jobbe i fred,
unna den verste brenningen, og finne surfende sjøløver.
Akkurat nå går det ikke.
Besetningen på land har derimot ingen problemer,
og Adrian er snart klar med dronen.
Det er surfetid for sjøløvene.
Så dykkerteamet velger å ta sjansen.
Wow, det var tungt.
Vi fikk tre-fire skikkelige slag i hodet.
Alt blir helt svart. Man bare ruller rundt.
Jeg er redd for at vi skal knuse kameraet i havbunnen.
Men teamet på land har funnet et bedre sted,
og Pooja klarer å filme sjøløver som surfer langsmed hele bølgen.
- Se på det! - Ja!
Dykkerteamet gjør seg klare
til et nytt forsøk.
Og tålmodigheten deres betaler for seg med én gang.
Vi klarte det!
Gi meg labben!
- Godt jobbet! - Fett! Kule saker.
Etter det vellykkede surfeopptaket
og noen langer måneder på havet,
har Richard planlagt noe helt spesielt.
Familien hans kommer på besøk for å møte stjernene i forestillingen.
Det er litt rart
å skulle ha dem her, for jeg er alltid på innspilling alene.
Dette er første gang noensinne
at familien har vært med meg her ute.
Det betyr enormt mye for meg.
Hei! Dere kom frem!
Hei, dere.
Fantastisk!
Hvordan var reisen?
Han skal ta dem med på et sjøløvemøte de aldri vil glemme.
Se!
Den bet svømmefoten min.
Klar, ferdig, gå.
Det der er ikke mat.
Se på dette!
Det der var kult.
- Jeg er en sjøløve! - Godt jobbet.
Barna til Richard er heldige
som får oppleve ting som dette med faren sin.
Men hvis du er et barn som vokser opp her,
hvordan kan du besøke andre deler av øygruppen?
Heldigvis finnes det et helt nytt prosjekt
som skal sikre at lokale barn også får sjansen til å oppleve nasjonalparken.
Jeg heter Karla. Jeg er elleve år gammel.
Jeg ble født her på Galápagos, på Santa Cruz.
Foreldrene mine jobber i en lokal butikk.
Jeg er omringet av havet, men har knapt vært på en båt.
Mange av de unike dyrene som bor på øya har jeg aldri sett før.
Jeg vil snorkle, så jeg kan komme nærmere livet under vann.
I dag er jeg glad. For første gang i livet
skal jeg overnatte på en båt og besøke nye øyer.
Karla skal være med sju andre barn
som deltar i veldedighetsprogrammet Galápagos Infinito.
De skal utforske øyene de neste tre dagene.
Programmet gjøres mulig gjennom generøsiteten til turistbåter
som Danubio,
som transporterer barna til fjerntliggende deler av øygruppen
de ellers ikke ville hatt tilgang til.
Målet er at de skal forelske seg i den ville naturen...
og bli inspirert til å ville verne Galápagos nasjonalpark
og det unike dyrelivet her når de vokser opp.
Å være ute i naturen gir en mulighet
til å bygge livskunnskap og selvtillit.
Og i dag skal noen av dem svømme på åpent hav
for aller første gang.
Programmet håper å kunne tilby opplevelser som dette
for alle sjuendeklassinger på Galápagos, hvert eneste år.
For å inspirere en helt ny generasjon Galápagos-voktere.
Selv etter et helt liv med utforskning
har øyene alltid noe nytt å vise frem.
Filmcrewet er på vei til et fjernt hjørne av Isabela...
hvor de har blitt fortalt at det finnes en hemmelig kulp.
Kan dette være stedet de bør runde av sjøløvefilmen?
Første steg blir å finne noen sjøløver.
Hvis vi drar rundt kanten og så inn dit, så er krateret like der.
- På innsiden. - Ja.
Vi kjører inn.
Se på dette.
Der er den.
- Wow. - Utrolig.
Håper det finnes sjøløver. Vanskelig å si. De har lik farge som sanden.
Du må gå litt lavere og zoome inn.
Der! Fant en.
Og enda en.
Det kryr av dem.
Strålende.
Se på dette. Helt fantastisk.
Spørsmålet blir hvordan vi kommer oss inn dit.
Ja.
Man tror sjøløvene tar seg til kulpen
via en tunnel som går gjennom klippene.
Jeg tviler litt på at vi kan komme oss inn.
Uansett om vi klarer det eller ikke...
- Ja. - ...blir det nervepirrende
å svømme inn der.
Richard og Javier legger i vei for å utforske tunnelen.
Men én fare har de ikke har tatt høyde for.
Når bølgene treffer den smale inngangen til tunnelen,
presses vannet plutselig sammen.
Det dannes sjokkbølger og voldsomme understrømmer.
Det ene øyeblikket drar strømmen dem inn.
Det neste skyver den dem ut.
De risikerer å bli sugd inn og fanget i tunnelen.
Eller slått mot steinene langs inngangen til tunnelen.
De har ingen kontroll.
Situasjonen begynner å bli farlig.
Denne tunnelen kan kun brukes av sjøløver.
Siden Richard ikke kommer seg under, må han over klippen.
Men bergveggen inne ved kulpen er 30 meter høy.
Heldigvis har teamet et hemmelig våpen med seg.
Tauklatringsspesialist Tomas Espinosa
har fått i oppgave å finne en rute til Richard.
Jeg er en komplett nybegynner
og har litt høydeskrekk. Det er nok derfor jeg er dykker.
Så jeg er litt nervøs.
Men samtidig er jeg veldig spent på hva som finnes der.
Dette er det ene stedet jeg aldri har klart å nå.
Med selen på er det for sent å trekke seg.
- Kos deg. - Takk.
Langt ned.
Både hjernen og kroppen min lurer på hva jeg holder på med.
Pass på. Sånn ja.
Litt om gangen. Bra.
Ja.
Skal jeg hjelpe deg?
Ser hva du mener om de løse steinene.
- Det kryr av dem. Bare se på dette. - Ikke se ned.
Wow. Det der ser ganske ustødig ut, eller hva?
Vil ikke at det der skal falle ned.
Wow.
Haster ikke å gjøre det der igjen.
Tror jeg holder meg til dykking.
Richard er lettet over å være tilbake i komfortsonen.
Og kulpen viser seg å være akkurat det han var ute etter.
Jeg har drømt i årevis om å lage denne filmen.
Og avslutningen kunne ikke blitt bedre.
Sjøløvene leverte. På bestilling. Helt perfekt.
Under innspillingen av Sea Lions of the Galápagos
har teamet til Disneynature tilbrakt mer tid med disse dyrene
enn de fleste folk på jorda.
De har avdekket ny informasjon om livet de lever...
både over og under bølgene.
De har også sett hvordan truslene øyene står overfor tiltar i styrke.
Men et voksende fellesskap av helter fra alle samfunnslag
har tatt opp hansken
og gjør sitt for å beskytte dette magiske stedet.
Én løsning vi alle bør ta del i er å inspirere neste generasjon,
sørge for at barna våre har et forhold til naturen...
og videreformidle et budskap om håp.
Et blomstrende samfunn som står samlet i jakten på ett felles mål:
Å beskytte dette vidunderlige stedet
og bevare det for fremtidige generasjoner.
Vi har prøvd å filme sjøløver i hele dag,
og så klatret en om bord i båten vår.
Oversatt av: Frode Nagel Dahl