Cita gamma.
Bemols.
Pustoni zemāk.
O jā!
Tā.
Nevēlos, lai tu par mani raizētos Man viss ir bumbās
Nevēlos, lai tu man liktu
Nākt mājās
Man ir vienalga, ko saki Tā ir mana dzīve
Droši dzīvo savu dzīvi Liec mani mierā
Paturi savas domas pie sevis Tā ir mana dzīve
Man nepatīk, ka man saka, ko man darīt.
Tā vienmēr ir bijis.
Tev neļauj vienatnē gulēt svešās vietās
Bērnībā teica tā:
"Pabeigsi vidusskolu, iestāsies koledžā,
"dabūsi labu darbu, un viss."
Nebija nekā cita.
Agrāk vai vēlāk guli savā vietā
Sev teicu: "Pag'!
"Man tas neder. Vēlos citādu dzīvi.
"Vēlos darīt kaut ko citu."
Tāda ir mana dzīves filozofija.
Ja kaut ko vēlos darīt, tad es to darīšu.
Nevienam neprasīšu atļauju.
Paturi savas domas pie sevis Tā ir mana dzīve
Jā, tā ir mana dzīve
Septiņdesmito gadu popmūziķis ar iesauku Pianists
astoņdesmitajos gados aizvien ir dzīvs, un viņam klājas labi.
Šovakar Sinsinati tam bija redzams pierādījums.
Tur bija Dens Rojals.
33 g. v. Billijs Džoels 29 gadus spēlē klavieres.
1973. gadā viņa karjerā pavērsienu izraisīja
dziesma "Piano Man".
Tā guva plašu popularitāti un tai sekoja vairāki hiti.
Taču pirms gada
notika vēl kāds pavērsiens: motocikla avārija.
Lauzta plaukstas locītava.
Vairs nevaru pilnībā to kustināt.
Rokai vajadzētu locīties zemāk, bet nevaru to noliekt zemāk.
Un tika saspiests īkšķis.
Īkšķim trūkst kaula gabals.
Sāp!
Bet rokenrols tāds ir. Neesmu Vladimirs Horovics.
Džoels šogad izšķīrās no sievas.
Varētu šķist, ka šī iemesla un avārijas dēļ viņš pieklusīs.
Es to uztveru mierīgi, pašapzinīgi un ar cieņu.
Negribu dzīvot!
Rūpējaties par Billiju?
Tev bija problēmas privātajā dzīvē, un tev ir cits menedžeris.
Viņi mani katru vakaru piekauj.
Vadīju motocikla avārijā iesaistīto automašīnu.
Vai kāds šaubījās? Billijs ir atgriezies.
Interesanti, ka fanu pūļi nekur nepazuda.
Albums "Glass Houses" bija piemērots koncertiem.
Tā spēcīgā dinamika atbalsojās lielās arēnās un stadionos.
Tas bija rokenrola stilā,
ar ko aizrāvos jaunībā.
Pēc šī albuma pabeigšanas
vēlējos kardināli mainīt virzienu.
Šķīru laulību.
Pilnībā izvērtēju savu dzīvi.
Vēlējos darīt kaut ko nopietnāku.
Studijā pie albuma sāku strādāt jau pagājušajā gadā,
bet motocikla avārijas dēļ tā pabeigšana aizkavējās.
Tā izjauca visus plānus.
Ilgi pie tā strādāja, bet labi, ka turpināju darbu.
Bilijam nav pacietības,
studijā ierakstot dziesmas.
"The Nylon Curtain" bija izņēmums.
Vēlējos radīt īstu skaņas meistardarbu.
Parasti studijā ieraksta to, kas jau ir sacerēts.
Šajā gadījumā liels darba apjoms norisinājās studijā,
kur tika izmantotas tehnoloǵijas.
Eksperimentos studiju izmantoju kā mūzikas instrumentu.
Viņš ar dažādām skaņām radīja noskaņas -,
piemēram, dziesmā "Scandinavian Skies".
Billijam tas bija muzikāli un radoši ārkārtīgi auglīgs laiks.
Viņi pārveidoja austiņās dzirdamās skaņas.
Balss skanēja citādi. Atbalss skanēja citādi.
Teicu: "Komponējot pieskaņošos tam."
Spriedze!
Sasodīti dīvains avangards.
Vēlējos radīt skaņdarbu, kurā skaņa
ir tikpat svarīga, cik notis.
Dziesmā "Pressure" ir Čaikovska stila motīvs.
Gribēju mandolīnas un balalaikas.
Fils Ramons sameklēja krievus, kuri prata spēlēt balalaiku,
un uzaicināja uz studiju.
Studijā bija dīvains skats -
onkuļi ar veciem instrumentiem.
Bet tas bija superīgi. Skaņa bija lieliska.
Seši balalaikas spēlētāji!
Pusaplī.
"Tu joko!" "Nē, tas ir tas, ko gribam."
Spriedze!
Viens, divi, trīs, četri, spriedze!
Ar šo albumu lepojos visvairāk,
jo tas ir skaņu režijas mākslas darbs.
Tajā izpaudās pārmaiņas manā dziesmu sacerēšanas stilā.
Šī mūzika paǵērēja citādus dziesmas vārdus.
Vairs nevarēju rakstīt par mīlestību un meitenēm.
Vārdiem bija jābūt nopietniem, jo mūzika bija nopietna.
Biju pieaudzis.
Man vairs nebija knapi pāri 20 gadiem.
Rokenrols vairs nebija tik svarīgs.
Svarīga bija pasaule.
Tie bija Reigana laiki.
Tam laikmetam bija jābūt spožam,
taču patiesībā notika drūmas lietas.
Netika turēts solījums būvēt lielisku Ameriku.
Daudz kas mainījās.
Dzīvojam Alentaunā
Visas rūpnīcas tiek likvidētas
Pensilvānijā beidza darboties tērauda lietuves.
Cilvēkiem nebija darba.
Par to ik dienu ziņoja mediji.
Alentaunā
Visas akmeņogles ir izraktas
Kādā brīdī viņš pievērsās tādām dziesmām kā "Allentown".
Kamera attālinājās un mūs rādīja attiecīgajā vietā un laikā.
Visiem bērniem bija iespēja
Dzīvē sasniegt tikpat daudz, cik senči
Viņam izdevās skaidri paust to, ko viņš vēlējās paust.
Dziesma vienlaikus bija gan ieturēta Billija Džoela stilā,
gan atspoguļoja nopietnu tēmu.
Palikt šeit kļūst aizvien grūtāk
Dzīvojam tepat - Alentaunā
Dziesma būtībā ir par vienlīdzību,
tā izprot strādniekus.
Tas viņa mūzikā bija ļoti svarīgi.
Cilvēkiem viņa dziesmas ir saprotamas.
Viņš zina, kā uzrunāt citus caur savām sajūtām.
Viņš ir kaislīgs.
Viņa mūzika ir patiesa.
Viņam ir svarīgi, ko nozīmē būt cilvēkam.
Viņš nemuld.
Viņa dziesmas ir par būtisko.
Satikāmies kā dvēseles brāļi
Parisailendā
Albumā "The Nylon Curtain" ir dziesma,
ko veltīju draugiem - Vjetnamas kara veterāniem.
Viņi lūdza viņiem veltīt dziesmu.
Teicu, ka neesmu bijis Vjetnamā
un nespēju sacerēt patiesu dziesmu.
Viņi teica: "Izstāstīsim tev mūsu pieredzi."
Asi kā naži
Bijām gatavi neprātīgi atdot dzīvību
Nebija nevienas dziesmas, kas būtu sacerēta no karavīra skatpunkta.
Par karavīru, kurš pats Vjetnamā bija zem lodēm.
Nevis par to, vai tas ir pareizi, vai nē.
Bet par sajūtām, esot tur.
Turējāmies cits pie cita
Kā brālis pie brāļa
Māksla pauž politisku nostāju.
Taču Billija dziesmas bija nevis politiskas,
bet gan pauda attieksmi.
Billijs vienkārši bija dusmīgs jaunietis.
Viņš nebija nikns jauns aktīvists.
Viena no lietām, kas man patīk Billija dziesmu vārdos, it tas,
ka viņš nekad neko nepasaka tieši un līdz galam.
Tāpēc viņa dziesmas nenoveco.
Mēs visi kritīsim kopā
Jā, mēs visi kritīsim kopā
Klausoties "Goodnight Saigon", nedomāju
par Vjetnamas kara sociālpolitisko ietekmi.
Domāju par dziesmā attēlotajiem puišiem.
Billijs Džoels raksta par cilvēkiem,
nevis par cēliem mērķiem vai koncepcijām.
Paldies!
Jūs esat brīnišķīgi.
Nemēdzu uz skatuves paust politisko nostāju.
Saprotu, ka skatītāji vēlas nedomāt par tādām lietām.
Tomēr reizēm notiek kaut kas tāds,
no kā nevaru novērsties.
Piespraudu sev Dāvida zvaigzni
nedēļu pēc Šarlotsvilā
notikušajiem labējo protestiem.
Žīdi nenāks mūsu vietā!
Man bija jārīkojas.
Man bija dusmas: viņi maršēja pa Amerikas pilsētu,
skandējot: "Žīdi nenāks mūsu vietā."
Bija karš, kurā šādus cilvēkus sakāva.
Bet Tramps publiski paziņoja:
"Abās pusēs bija lieliski cilvēki."
Abās pusēs bija lieliski cilvēki.
Viņam bija jānosoda šie nekrietnie cilvēki.
Tas nav pieļaujams.
Nacisti nav labi cilvēki. Punkts.
Biju saniknots. Jutu, ka man ir jārīkojas.
Tomēr nevēlējos uz skatuves teikt politisku runu
un skaidri teikt: "Tā nedrīkst."
Tāpēc piespraudu Dāvida zvaigzni.
Tā pauda: "Jebkuros apstākļos
"esmu un būšu ebrejs."
NIRNBERGA, VĀCIJA TRĪSDESMITIE GADI
Esmu ebrejs.
Mans tēvs uzauga Vācijā turīgā ǵimenē.
Tēva vecākus esmu saticis tikai dažas reizes.
Viņi lepojās ar to, ka ir vācieši.
Viņi nebija aktīvi jūdaisti.
Tēvu iesvētīja barmicvā, un tas arī bija viss.
Viņi neapmeklēja sinagogu.
Taču Vācijā
visas ebreju ǵimenes uzskatīja par žīdiem.
Vectēvam no tēva puses Karlam Džoelam
Nirnbergā piederēja uzņēmums "Joel Macht Fabrik" -
audumu un apǵērbu fabrika.
Viņa uzņēmums bija ļoti veiksmīgs
līdz nacistu nākšanai pie varas.
Viņi bija pārtikuši.
Dzīvoja skaistā namā blakus parkam.
Tajā parkā notika tika rīkotas nacistu demonstrācijas.
Mūsos rit vislabākās asinis.
Un mēs to zinām.
Esam apņēmušies vadīt nāciju
un nekad to neatdot!
Tēvs pāri sētai noskatījās
antisemītiskajās runās
un vēroja notiekošo.
Tai jābūt neaptveramai traumai -
noskatīties SS parādēs, kur tiek pausti šie principi.
Viņš piedzima 1923. gadā.
Viņam bija desmit gadi, kad Hitlers kļuva par Vācijas kancleru.
Sākās šausmas.
Vācijas valdība visiem ebrejiem
atņēma pilsonību.
Viņi nedrīkstēja sēdēt parkā.
Nedrīkstēja iet pa ielu.
Viņiem nebija nekādu tiesību.
Ebreju bērniem skolā bija jāsēž otrā klases pusē.
Beigās viņš pat nedrīkstēja iet uz skolu.
Bija kāds avīzes redaktors vārdā Juliuss Štreihers.
Viņš publicējās antisemītiskos izdevumos.
Īpaši jāizceļ "Der Stürmer".
Tas uzklupa manam vectēvam.
Viņu apsaukāja par "žīdu Džoelu".
Ar laiku likumi, noteikumi
un antisemītiskie raksti novājināja uzņēmumu.
Visiem ražojumiem bija zīmogi ar burtu "J" jeb "žīds".
Nezinu, kāpēc viņam šķita, ka viņš izturēs.
Kļuva acīmredzams,
ka neviens ebreju uzņēmums neizdzīvos.
Viņš laikam bija optimists
vai negribēja to redzēt un aptvert.
Viņi bija spiesti pārdot uzņēmumu par sēnalām.
Par grašiem.
To nopirka kāds Nekermanis.
Bet Nekermanis tā arī nesamaksāja.
Vectēvs vaicāja, kas viņam jādara, lai saņemtu naudu.
Viņam paziņoja: "Norēķināsimies."
Viņu pēdējā mirklī brīdināja uzmanīties.
Viņu grasījās nogalināt.
Vectēvs saprata, ka ir laiks.
Jābēg, kamēr vēl var. Viņam paveicās.
Viņiem izdevās šķērsot robežu ar Šveici.
Daudziem tas neizdevās.
Ja vecvecākus vilcienā pieķertu
ar ebreju dokumentiem,
viņus uzreiz aizsūtītu uz koncentrācijas nometni.
Brīnumainā kārtā viņi izspruka sveikā.
Ironiskā kārtā viņu uzņēmums jaunā īpašnieka Nekermaņa vadībā
ražoja svītrotos cietumnieku tērpus
koncentrācijas nometņu ieslodzītajiem.
Tās šuva "Joel Macht Fabrik".
Līdz 25 gadu vecumam neko par to nezināju.
Vēl aizvien daudz ko nezinu.
Aizvien lieku kopā informācijas fragmentus.
It nemaz nepazinu savu tēvu
vecumā no astoņiem
līdz 25 gadiem.
Mēǵināju noskaidrot viņa atrašanās vietu
un kā ar viņu sazināties, bet neviens to nezināja.
Esmu nonācis ceļa galā
Kur man tālāk iet?
22 gadu vecumā braucu uz Eiropu.
Uzstājos klubos.
Uzstājos bāros un uz dažādām skatuvēm.
Iedomājos, ka varētu sameklēt tēvu.
Viņš ar mani nesazinājās.
Ne rakstīja, ne zvanīja.
Pat nezināju, vai viņš ir dzīvs vai miris.
Mana lidojuma uz ASV dienā
saņēmu telegrammu
ar tekstu: "Atradām tavu tēvu."
Ak Dievs! Mans tēvs atradies!
Kur? Ko man tagad darīt?
Izrādījās, ka tēvs dzīvo Vīnē.
Aizbraucu pie tēva uz mājām.
Tur bija mazs gaišmatains zēns.
Izrādījās, ka man ir pusbrālis.
Bilu pirmoreiz satiku piecu gadu vecumā.
Atceros to mirkli.
Bija mana pirmā skolas diena.
Biju tikko izgājis no skolas.
Viņš man lasīja priekšā pasaciņu.
Fotogrāfijās tēvs slēpoja.
Teicu viņam: "Ar mani tu to nedarīji.
"Ko es sliktu izdarīju? Kāpēc ar mani nesazinājies?"
Man bija dalītas jūtas,
Taču viņam bija savāds mūžs.
Viņš cīnījās ASV armijā ǵenerāļa Patona pakļautībā.
Viņi atbrīvoja Dahavu.
Mudināju viņu stāstīt par to,
bet viņš negribēja runāt par savu pagātni.
Visvairāk par to stāstīja mans brālis.
Pirmo nedēļu
viņš pēc tās atbrīvošanas pavadīja tur.
Tur redzētās šausmas
viņu ārkārtīgi satrieca.
Tad arī daudz ko uzzināju par tēva tuviniekiem.
Viņus vajāja.
Daudzi mani radinieki bija Aušvicā.
Vairums manu radinieku tika nogalināti.
Biju Džoelu dzimtas kapos.
Nezināju, ka man ir bijuši tik daudzi radi.
Reizēm no manis izlaužas apspiestais niknums.
Par ko es dusmojos? Neviens man neko nav nodarījis.
Taču viņi iznīcināja manu dzimtu.
Labprāt būtu iepazinies ar saviem radiem.
Mans tēvs visu turēja sevī.
Viņš bija drūms.
Viņš man bērnībā teica,
ka dzīve ir miskaste.
Man viņa uzskats šķita drūms.
Viņš pārcēlās uz ASV, bet te neiedzīvojās.
Amerika viņam šķita pārāk komerciāla.
Nekulturāla.
Viņu sadusmoja izplatītais antisemītisms.
Vecvecāki nolēma atgriezties Vācijā.
Tajā laikā mani vecāki izšķīrās,
un tēvs pārcēlās uz Eiropu.
Biju klāt brīdī, kad Billjs satika tēvu.
Viņa tēvs ienāca telpā. Neviens neko neteica,
bet bija jūtams satraukums.
Situācija bija neveikla.
Kā lai dēls satuvinās ar tēvu?
Kā lai tēvs satuvinās ar dēlu?
Laikam kautrējāmies sarunāties.
Vienkārši kopā pavadījām laiku,
centāmies izturēties draudzīgi
un kaut kā sarunāties.
Neviens no mums to neprata.
Manī krājās šīs domas.
Līdz kādudien apsēdos un sacerēju dziesmu.
Veltījums manam tēvam. Aiziet!
Piebremzē, trauksmainais bērns
Tik jauns, bet jau tik ambiciozs
Tu esi tik gudrs
Saki - kāpēc aizvien tik ļoti baidies?
Kas tik ļoti deg? Kur tu tā steidzies?
Apdzēs liesmas, iekams tu izdedz
Tev vēl ir tik daudz, ko darīt
Man bija iespēja personīgi pazīt Billiju.
Billijam pusaudža gados bija lieli pārdzīvojumi.
Tie vietumis atspoguļojas Billija dziesmās.
Kad beidzot sapratīsi
Ka tevi gaida Vīne?
"Tevi gaida Vīne."
Laikam jau tas ir tas, ko meklēju.
Tur bija mans tēvs.
Meklēju savu tēvu.
Pat nedomājot par tēvu - tā ir pasaules mūzikas galvaspilsēta.
Šai frāzei vairākas nozīmes un šķautnes.
Diemžēl tādu dzīvi tu dzīvo
Pārspēj pats sevi, bet aizmirsti, ko tev vajag
Billija dzīves pieredze atstājusi daudz dziļākas sekas uz viņu
nekā viņš pats to atzīst.
Viņam ir nesadziedētas sirdssāpes
un motivējoši momenti,
par ko viņš pats pat nenojauš.
Taču viņa dzinulis bija
vēlme tēvu iepazīt caur mūziku.
Kad beidzot sapratīsi
Ka tevi gaida Vīne?
Paldies!
Vēlos spēlēt klavieres duetā ar tēvu, ja viņš ir ar mieru.
Starp mums arvien bija atsvešinātība.
Viņš mani nelaida sev klāt.
Vēlējos ar viņu satuvināties.
Ilgojos, kaut tēvs ar mani lepotos.
Vēlējos ar viņu parunāties par mūziku un dzīvi.
Bet mēs tā arī nesatuvinājāmies.
Nekad neizjutu burvību.
Žēl, ka tā.
Kur ir orķestris?
Vai tad tas nav mūzikls?
Sēžu te - balkonā
Kā gan es nedzirdēju uvertīru?
"Where's the Orchestra?" bija pēdējā dziesma,
ko sacerēju albumam "The Nylon Curtain".
Kaut arī
Man nav ne mazākā
Nojausma
Šī dziesma ir par ilūziju sabrukumu.
Man tā šķita kā dzīves kopsavilkums.
Dzīve nav mūzikls. Dzīve ir sengrieķu traǵēdija.
Kur ir orķestris?
Arlabunakti, Vašingtona! Neļaujiet sev kāpt uz galvas!
Biju iztukšots gan emocionāli, gan fiziski,
veidojot "The Nylon Curtain".
Man bija sajūta, ka esmu tuvu nāvei.
Daudzus gadus no vietas braukāju turnejās.
Sacerēju un ierakstīju dziesmas un koncertēju bez pārtraukuma.
Man nekad nebija bijis atvaļinājums.
Reiz runājos ar draugu Polu Saimonu.
Viņš ieteica aizbraukt uz Senbārtu Karību jūras salās.
Nebiju dzirdējis par tādu vietu.
Tur esot klusi un mierīgi.
Man tur patikšot. Neviens mani netraucēšot.
Paklausīju viņam un aizbraucu uz Senbārtu.
Domāju, ka tā ir klusa saliņa.
Izstāstīšu stāstu Par kādu sievieti
Kristija Brinklija ir slavas zenītā,
pateicoties modeles karjerai.
Zelta meitenei no Kalifornijas pieder rekords:
viņa gozējas uz vairāk nekā simts žurnālu vākiem.
Man bija fotosesija Senbārtā.
Pēkšņi atskrēja kāds no komandas un teica:
"Ak Dievs! Viesnīcā ir Billijs Džoels!"
Aizskrējām uz viesnīcu. Viņš sēdēja pie bāra.
Man Billijā patīk tas,
ka viņš nejūtas ērti telpā, kurā nav klavieru.
Kad viņš spēlē, viņš to nedara publikas dēļ.
Klavieres viņam ir kā patvērums.
Viņš ir Senbārtā.
Bārā. Kurā ir klavieres.
Viņš piesēžas pie klavierēm, paskatās
un ierauga, ka uz viņu skatās satriecoši daiļas modeles.
Viņš bija saulē apdedzis.
Viņam mugurā bija havajiešu stila brīvdienu krekls.
Teicu: "Ak Dievs! Fantastiski!"
Un pateicos klavierēm.
Viņš uzreiz mani sasmīdināja.
Viņš bija tik asprātīgs!
Viņš piedāvāja man nospēlēt pāris dziesmas.
Apsēdos viņam blakus uz klavieru beņķa.
Viņš jautāja, kāda mūzika man patīk.
Sāku dungot:
Es dziedāju,
un Billijs teica:
"Tā. Labi."
Viņš spēlēja pavadījumu un es dziedāju.
Tad atnāca Ella Makfersone.
Viņa bija Billija Džoela fane.
Viņai bija brīnišķīgs augums.
Viņa visādi izrādīja savu brīnišķīgo augumu,
cenšoties sev pievērst viņa uzmanību.
Pļāpāju ar Ellu un Kristiju.
Pēkšņi atnāca kāda jauna meitene un teica:
"Es arī protu dziedāt."
Jā, jā, kā tad.
"Liec mani mierā, sīkā!"
Jaunā, skaistā meitene sāka dziedāt tādā balsī!
Tā izrādījās Vitnija Hjūstone!
Viņa tur bija tikko sākusi strādāt par modeli.
Tas bija satriecoši.
Viņas visas bija skaistas modeles.
Un es biju parasts saulē apdedzis zellis, kurš spēlē klavieres.
Un tad Billijs
beidzot nodziedāja pāris dziesmas.
Viņš bija tik foršs,
asprātīgs, rozā un spīdīgs.
Viņš šķita tik piemīlīgs un atbruņojošs.
Jautri pavadījām laiku pļāpājot un smejoties.
Nolēmām vēlāk satikties vēl.
Abi dzīvojām Ņujorkā.
Sākām tusēt kopā. Viens otram patikām.
Teicu mammai: "Satiekos ar trakoti mīļu čali.
"Bet viņš nav manā gaumē.
"Viņam ir izspūruši longailendieša mati.
"Bet viņš ir foršs un interesants."
Viņa teica: "Mīlulīt, frizūru var mainīt.
"Var mainīt apavus.
"Bet ja viņam ir laba sirds, tad seko savai sirdij."
Mūsu īstais randiņš bija "Beach Boys" koncertā.
Beigās Billijs nonāca uz skatuves.
Viņā bija vecmodīgs mīļlums.
Tā mūsu draudzība pārvērtās par romantiskām attiecībām.
Tā nu satikos ar skaistu supermodeli. Es?
Esmu no Hiksvilas.
Kā nonācu blakus viņai? Kā viņa nonāca blakus man?
Bet tas man bija produktīvs periods.
Sacerēju daudzas viņai veltītas dziesmas. Viņa bija mana mūza.
Atkal biju kā pusaudzis.
Izjutu tādas pašas emocijas,
kā tad, kad tikko iepazinu romantiku un mīlestību.
Fantastiski pavadām laiku!
Mūsu reibinošā mīlestība
atspoguļojās mūzikā.
Vēlējos radīt vienkāršu, muļķīgu un priecīgu mūziku.
Sacerēju "An Innocent Man".
Tas bija veltījums mūzikai, ko klausījos pusaudža gados.
Dziesma "Innocent Man" atgādina "The Drifters".
Savukārt dziesmā "Uptown Girl"
atdarināju Frenkiju Valli un "The Four Seasons".
Bijām kā bāros spēlējoša grupa.
Spēlējām piecdesmito un sešdesmito gadu stilā -
mūziku, ko klausījāmies bērnībā, kad mācījāmies spēlēt instrumentus.
Mums ierakstu sesijās bija jautri.
Visas albuma "An Innocent Man" dziesmas
tika sacerētas ātri.
Šādi:
"Jūtos tā. Tā arī saceru.
"Viss ir tieši tā."
Billja Džoela turnejas koncerti
jau bija pilnībā izpārdoti pirms turnejas sākuma.
Uz viņa koncertiem iet jauna publika.
Jaunieši, kuri nav dzirdējuši hitu "Piano Man"
un pat nezina "The Stranger". Viņi mani pazīst tikai
dziesmu "Pressure" un "Allentown"
un jaunā albuma "An Innocent Man" dziesmu videoklipu dēļ.
Viņi mani atklāja tādā veidā, un tas ir lieliski.
Billijs ir superīgs.
- Cik tev ir gadi? - 16.
Bija astoņdesmito gadu sākums. Tikko parādījās "MTV".
"MTV" mūzikas televīzija!
Mūzikas video 24 stundas diennaktī!
Billijs nepriecājās par videoklipu veidošanu.
Viņš vēlējās, lai viņa mūzika radītu noskaņu,
un lai tā klausītājiem rosinātu neierobežotu iztēli.
Viņš sevi neuzskatīja par elku,
kurš ir piemērots videoklipiem.
Filmējoties jāizskatās lieliski, vai ne?
Tieši tā. Paula to panāk.
Taču viņš apzinājās to svarīgumu.
Videoklipi viņam kļuva par nozīmīgu mūziķa karjeras sastāvdaļu.
Tas nav videoklips. Tā ir mini kinofilma.
Trīs minūtes ilga filma.
Tolaik tikko sāku veidot mūzikas videoklipus.
Man bija sava videoklipu veidošanas firma.
Izstāstīju Billijam par savu nodarbošanos.
- Klusumu! - Filmējam!
Pirmais videoklips tapa dziesmai "Tell Her About It".
Billija aǵents Deniss Arfa piedāvāja nolīgt komiķi Rodniju Dendžerfīldu.
Sveiki! Esmu Rodnijs Dendžerfīlds.
Piedalīšos Billija Džoels jaunā videoklipa "MTV" pirmizrādē.
Uztaisījām "Tell Her About It". Klips izdevās lielisks.
Viņi uztaisīja vairākus tā laika spožākos videoklipus.
Sveiki! Esmu Billijs Džoels.
Jūs skatāties mūzikas televīzijas kanālu "MTV".
Nākamais klips bija dziesmai "Uptown Girl".
Billijs gribēja aicināt Kristiju.
Teicu: "Bet jūs abi kopā katru dienu esat avīzēs.
"Būto loǵiski, ja viņa piedalītos."
Uzrunāju Kristiju.
Viņa teica: "Redzi? Tas maksā naudu."
Teicu, ka viņai tikai mazliet jāparādās.
Piesolīju visu, ko viņa vēlas. Viņa var izvēlēties frizūru un kosmētiku.
"Saki Billijam , ka vēlies piedalīties."
Un viņa Billijam teica, ka vēlas piedalīties.
Centra meitene
Redzu viņu viņas centra pasaulē
Viņai ir apnikušas izsmalcinātās rotaļlietas
Un centra puišu dāvanas
Viņai ir izvēle
Jutos ērti benzīntanka darbinieka formas tērpā,
jo pats reiz strādāju benzīntankā.
Visu savu mūžu
Bet nu viņa meklē puisi no rajona
Es tāds esmu
Viņas gaita
ir tik brīnišķīga
Viņa runā
Un saka, ka pieder man
Billijs negribēja dejot.
Teicu: "Tu nedejosi. Tu tikai iesi no punkta A uz punktu B
"mazliet stilīgi."
Tas bija jestrs, un tajā bija redzams slavenību jaudīgums.
Centra meitene
Viņa ir mana centra meitene
Viņi tolaik bija jaudīgākais slavenību pāris.
Spoža poproka zvaigzne
un ietekmīgākā modele pasaulē - slavenības kopā videoklipā,
kas vēl mūsdienās ir leǵendārs.
"Uptown Girl" visā pasaulē guva milzu panākumus.
- Tu esi "Uptown Girl" dziedātājs? - Jā.
Tas tik bija uzrāviens!
Albumā bija četri hiti.
Tomēr kritiķi to atkal nopēla.
"INNOCENT" IR NECIEŠAMS
Astoņdesmito gadu sākumā
mūzika, kas nebija rokenrola stilā,
tika pamatīgi kritizēta.
Visiem kritiķiem patika roks ar blūza pieskaņu.
Billija Džoela mūzika neatbilda šim stilam.
Līdz ar to kritiķi pret to bija vai nu vienaldzīgi, vai nievājoši.
Mēs abi ar Bilu saņēmām daudzas sliktas recenzijas.
Uztvēru to personīgi. Tās mani sāpināja.
Domāju: "Kas viņi tādi ir? Viņi mani nepazīst."
Zinu, ka viņš necieta rokmūzikas kritiķus.
Tie viņu nenormāli besīja.
Sūda kritiķi.
Kur tagad ir visi Bilu noniecinājušie kritiķi?
Kur tagad ir visi tie, kuri uzskatīja, ka zina,
kādu mūziku mums ir jāsacer?
Billijs savās dziesmās izlika apskatei sevi pašu.
Daudzas no tām ir autobiogrāfiskas.
Viņš atklāti aprakstīja savas izjūtas, dzīves norises un dvēseli
un to visu rādīja pasaulei.
Ir sāpīgi, ja to nonievā.
Viņš ir pārdevis 40 milj. albumus,
ieguvis piecas "Grammy" balvas un ir 12 zelta singlu autors.
Tomēr viņš neguva kritiķu atzinību.
Kritiķi apgalvo, ka viņa mūzikas dažādo stilu dēļ
viņam nav autentiskas identitātes.
Citi viņu dēvē par neoriǵinālu atdarinātāju.
Par muzikālo hameleonu.
Šo apvainojumu dēļ Billijs Džoels ir visnotaļ kareivīgs.
Man tas nešķiet nekas slikts. Manā ieskatā tā ir renesanse.
Tik tiešām arvien mainos.
Mani interesē dažāda mūzika.
To acīs, kuri nebija Billija Džoela fani,
viņa elastīgums tika uztverts kā nepilnība.
Daudzi kritiķi Billiju Džoelu uzskatīja
par citu mūziķu un stilu kopētāju.
"Šim čalim nav savas identitātes.
"Viņš dara jebko, lai tikai viņu atskaņotu pa radio.
"Viņš skrien pakaļ modei.
"Jā, viņš sacer smukas dziesmas,
"bet tās ir neoriǵināli atdarinājumi."
Kritiķi nenovērtēja Billija Džoela izcilās mūziķa prasmes.
Šo ļautiņu acīs muzikalitāte bija kaut kas slikts.
Neraugoties uz viņa eklektiku un dažādajām ietekmēm,
viņā ir kaut kas autentisks.
Klausītāji to sajūt un uz to reaǵē.
Viņiem šķiet, ka pazīst viņu.
Viņi reaǵē uz to, ko viņš jūt un pauž.
Billijs Džoels savās dziesmās nerunā riņķī apkārt.
Viņš neraksta noslēpumainu dzeju.
Viņš runā tieši, atklāti un no sirds.
Uzreiz ir skaidrs, ko viņš saka un ko viņš ar to domā.
Neaizraujos ar metaforām un līdzībām.
Rakstu tā, kā runāju.
Un rakstu tā, kā domāju.
Tas ir vēl viens iemesls kritiķu nicinājumam.
Bet dižākie dziesmu autori
popmūzikas ērā,
kuri pārstāv tā dēvēto Amerikas klasiku, rīkojās tieši tā.
Viņš ir viens no retajiem mūsdienu dziesmu autoriem,
kuri spēj komponējot ievērot standartu
noteikumu ietvaros: pants, piedziedājums, pants,
iespēle, tonalitātes maiņa, izskaņa.
Šī prasme pamazām izzūd.
Viņš raksta, ievērojot struktūru. Es to augstu vērtēju.
Tāpēc viņa dziesmas iztur laika pārbaudi.
Daudziem kritiķiem nepatika albums "An Innocent Man".
Lai viņi iesālās.
Vēlējos darīt to, kas interesē mani pašu.
Vēlos sacerēt mūziku, ko pats vēlos klausīties.
Visu laiku izcilākais rokenrola koncerts!
Billij! Billij!
Paldies, Billij!
Agrāk viņš neparādījās uz žurnālu vākiem,
apskāvis sievieti.
Un nu paparaci viņu visu laiku fotografēja.
Tas bija kā sprādziens.
Lūk, Londonas paparaci.
Kristijas laiks bija ārkārtīgi intensīvs.
Viņš bija slavenība.
Bet viņš nekad nejutās ērti šādā ampluā.
Kristij, paskaties šurp!
Mūsu pirmais strīds
bija paparaci ielenkuma dēļ.
Billijs pret viņiem izturējās rupji.
Teicu viņam: "Vienkārši viņiem uzsmaidīt ir krietni vieglāk.
"Turpmāk viņi ķers kadrus, kuros esi šāds...
"Un tos publicēs.
"Ieraugot fotoaparātu, vienkārši pasmaidi.
"Viņi tevi nobildēs un liksies mierā."
Mēdzām ķēmoties.
Ieraugot fotoaparātu,
es pozēju, bet viņš...
Visur šādi ķēmojāmies.
Bet viņa manās acīs arvien ir sieviete
Un viņa nekad nepārstāj būt mīļa
Viņi visur devās kopā kā pāris.
Es jautāju:
"Precēsieties?"
Viņš jautāja: "Tev šķiet, ka man to vajadzētu?"
Teicu: "Tev to vajadzētu.
"Jā, tev to vajadzētu."
Poproka dziedātājs Billijs Džoels
Ņujorkā šodien mij gredzenus.
Viņa līgava ir supermodele Kristija Brinklija.
Lai gan esmu iemīlējies
Gribējām rīkot kāzas ostā
ar skatu uz Ņujorkas debesskrāpjiem un Brīvības statuju.
Kāzas bija lieliskas. Mēs visi piedalījāmies.
Bijām kāzās ar Stīvu un Braienu.
Viņš no manis aizņēmās singlu plates un tās iedeva dīdžejam.
Atskaņojām tāda stila mūziku.
Kāzās bija daudz viesu.
Mūzikas industrijas un modeļu industrijas pārstāvji.
Tur bija visa grupa.
Draugi un radi.
Kāzas bija foršas un greznas.
Tas bija nozīmīgs notikums.
Jutāmies slaveni.
Šodien ir 1985. gada 15. decembris.
Pārceļamies uz Īsthemptonu.
Vai te nav skaisti?
Tā izskatās mūsu piebraucamais ceļš.
Pirmie pāris gadi bija lieliski un aizraujoši.
Re, kur ir! Jā!
Atgriežamies mājās!
Esam jūrnieki!
Viņa pēdējā laikā ir kuplāka.
Vēl jāgaida tikai četras nedēļas.
Trīs nedēļas un dažas dienas.
Trīs nedēļas un pāris dienas.
Šodien ir 16. decembris. Nākamajā filmēšanas reizē
varbūt visu atklāsim.
Žurnālu vāku modele Kristija Brinklija un dziedātājs Billijs Džoels
kļuvuši par vecākiem.
Brinklijai piedzima meitiņa, kura sver 3 kg.
Dzemdības notika Manhetenas slimnīcā.
Nez vai ir iespējams pa īstam pieaugt
pirms kļūšanas par vecāku, jo tad pēkšņi
tu vairs neesi svarīgākais.
Skats uz visu pilnībā mainās.
Beznosacījuma mīlestība.
Pirms bērna turēšanas rokās nepazinu šādas jūtas.
Bērns ir svarīgāks par mani. Bērns man ir viss.
Bērns ir nākotne.
Un esmu par to atbildīgs.
Tāpēc man jārīkojas pareizi.
Aiziet!
Man nebija tēta.
Gribēju būt tāds tēvs, kāda man nebija.
Man tas bija svarīgi.
- Sveika! -Sveika!
Uzaugu Īsthemptonā.
Biju pārsteigta, ka mani vecāki bija populāri.
Nezināju, ka mani vecāki ir slavenības.
Man šķita, ka esmu zvaigzne,
jo bērnībā tā pret mani izturējās.
Mani visu laiku filmēja un iedrošināja.
Ģimenes mūziklos biju galvenā zvaigzne.
Tētis, tētis, tētis!
Jā gan.
Tētis, tētis!
Billijs apsēdās pie klavierēm un tās spēlēja.
Viņa klausījās klavierspēli
un dziedāja.
Katru dienu dziedājām.
Kad pie mums bija omīte Roza,
viņa bieži dziedāja.
Viņa kaislīgi aizrāvās ar mūzikliem.
Mūziklā "Izrāžu kuǵis" ir dziesmas vārdi:
Jo viņš ir mans Bils
Viņa tēvam deva vārdu Bils šīs dziesmas dēļ.
Roza bija neatkārtojama.
Ikreiz, tiekoties ar Bilu,
viņi dziedāja Brodvejas mūziklu dziesmas
un runāja dažādās izloksnēs.
Vairs neienāc ciemos uz kafiju.
Viņiem patika kopā uzstāties.
Mana vecmāmiņa bija ārkārtīgi sabiedriska.
Pat pārāk sabiedriska.
Viņā mūžīgi kūsāja emocijas
pār malām.
Sākot dziedāt,
viņu pārņēma emocijas,
un viņa raudāja.
Viņa bija neparedzama.
Viņai strauji svārstījās garastāvoklis.
Viņam bija grūti ar tik nesavaldīgu mammu.
Bet viņš viņai juta līdzi
par vientuļās mātes dzīves pārbaudījumiem.
Viņa man vienmēr bija līdzās.
Viņa jau kopš pirmsākumiem mani motivēja.
Viņa pastāvēja par mani.
Viņš viņu mīlēja gan labos, gan sliktos brīžos.
Viņa bezgala lepojās ar viņa panākumiem
un pasaules apceļošanu.
Re, kur Bigbens, Aleksa! Redzi pulksteni?
Torcello, la prima capitale di Venezia.
Man patika ceļot.
Biju laimīga dzīvot ceļotāju ǵimenē.
Cik vien bieži spēju, piebiedrojos ceļojumos.
Billijam bija ārkārtīgi svarīgi
pavadīt laiku ar Aleksu.
Vai fani iegūs visu, ko vēlas?
Ne gluži visu.
Viņai ir garderobe, kosmētika un visādas foršas mantas.
Sabiedrībai viņi kā pāris bija simpātiski.
Bija forši redzēt, ka pretēji poli pievelkas.
- Sveiki, esmu Džons Malkovičs. - Esmu Billijs Džoels.
Apbrīnoju tevi par to, ka esi precējies ar Sindiju Krofordu.
Nē. Esmu precējies ar Kristiju Brinkliju.
Sapņo vien!
Izdevu "The Nylon Curtain".
Pēc tam izdevu "An Innocent Man".
Man bija maza metiņa.
Vairs negribēju smagi strādāt
studijā viens pats, sacerot dziesmas.
Gribēju baudīt ǵimenes dzīvi.
Pāris gadus nekomponēju.
Taču apzinājos, ka ar laiku man būs jāatsāk strādāt.
Nospēlē harmoniju.
Man nepadevās dziesmu sacerēšana.
Man vairs nebija tādu ambīciju, kādas man bija iepriekšējos albumos.
Albumā tas ir dzirdams.
Jāsacer citāds motīvs.
Pāreju vai...
Komponējot klavieres man bija
melns nezvērs ar 88 zobiem,
kurš koda man rokās.
Melodijas neraisījās.
Ja kaut kas sāka raisīties,
man bija jāpaliek un jādrillē, kamēr sanāk kaut kas jēdzīgs.
Iekšēja klusuma sajūta ir briesmīga.
Dziesmas arvien saceru vienatnē.
Vientulībā.
Sacerot dziesmas, man jābūt vienatnē.
Citādi man pārtrūkst doma.
Man jābūt savā alā - kā alu cilvēkam.
Kļūstu īgns, kašķīgs un neapmierināts.
Izjūtu visdažādākās emocijas.
Jūtos pilnībā izolēts no ārpasaules.
Pašam sacerot dziesmas, tam tā ir jābūt.
Man jābūt totālā vakuumā.
Šajā darbā jūtos vientuļš.
Manā uztverē mūzika ir valoda, un mūzika satur vēstījumu.
Tajā kaut kas ir pat pirms vārdiem.
Taču jāiegulda darbs, lai to izraktu un izprastu šo vēstījumu.
Bungas šajā telpā skan lieliski.
Jā. Nedzirdi bungas?
- Labi skanēja? - Satriecoši.
- Lib, vari iet mājās. - Dziedi!
Labi, dziedi!
Fils Ramons draudzējās ar Reju Čārlzu, un viņš man teica,
ka Rejs vēlas ar mani ierakstīt dziesmu.
Viņš vaicāja, vai man ir idejas man un Rejam piemērotai dziesmai.
Rejs Čārlzs man visu mūžu ir bijis elks.
Viņš ir mans visu laiku iemīļotākais dziedātājs.
Nolēmu sacerēt dziesmu par kaut ko, kas mums abiem ir kopīgs.
Kas mūsu abu dzīvēs visu laiku ir klātesošs?
Klavieres.
Ierakstu sesija risinājās Losandželosā.
Kad studijā ienāca Rejs Čārlzs, es gandrīz sastingu.
Ak Dievs! Viņš tiešām ir te.
Tas ir Rejs Čārlzs!
Tev jādzied: "Esmu nogājis tālu ceļu..."
Pabeigšu pāreju.
- Man turpināt dziedāt? - Jā.
Fils Ramons ierosināja
mums abiem spēlēt klavieres.
Tas uzreiz salauza ledu.
Tā ir cieša saikne starp mūziķiem.
Mēs abi esam dziļi emocionāli pieķērušies klavierspēlei.
Dziedāšu kopā ar Reju Čārlzu!
Jutos tik nedrošs.
Viņa arvien ir līdzās
Viņa ir vienīgā, kas to spēj
Mana mīļā klaviatūra
Ir viss, ko man vajag
Esmu sajūsmā par metaforu, kur klavieres
ir mūža mīla.
Mīlu šo dziesmu no visas sirds.
Viņam izdevās piedabūt Reju Čārlzu dziedāt kopā ar viņu.
Ģeniāls gājiens.
Atliek tikai
Sajust spējas manās rokās
Un mana mīļā klaviatūra
Pret mani ir tik laba
Ir īstais.
- Jā, labi sanāca. - Zupa!
Laiks zupai.
Dienas zupa, jā.
To var panākt ar atslābināšanos.
Taisnība. Tā ir.
Pēc albuma "The Bridge" iznākšanas braucām turnejā pa visu pasauli.
Uzstājāmies visur kur.
Bieži spēlējām Francijā.
Bijām Holandē. Lidojām uz Londonu.
Berlīnē uzstājāmies 1989. gadā, kad krita mūris.
Bijām pirmie mākslinieki apvienotajā Vācijā.
Teicu svinīgu runu.
Vēlējos doties uz neierastām vietām,
kur publikai nebija pieejama šāda mūzika.
Atšķirībā no citiem tu biji ar mieru braukt, piemēram, uz Krieviju.
Ko tu visvairāk vēlies sasniegt
šajās divās nedēļās?
Iegūt daudzus draugus.
Iepriecināt publiku ar mūziku.
Aizsākt kaut ko tādu, kam būs turpinājums.
Šis puisis mūs uzaicināja ciemos pie sevis.
- Tev ir laba mūzika. - Paldies!
Popmūzika jebkurā valstī ir universāla jauniešu valoda.
Ja politiķi nespēj panākt vērā ņemamas pārmaiņas,
reizēm māksliniekiem ir jāaizsāk dialogs.
Atā! Paldies!
Mums bija lieliska publika.
Tā bija sajūsmā par rokenrolu.
Viņi kaifoja.
Tāda bija Krievijas publikas noskaņa.
Viņi gribēja tusēt ar mums.
Uz galda uzlika šņabja pudeli.
Viņi izņēma korķi un to aizmeta.
Tur šņabja pudelēm nebija skrūvējamu vāciņu.
Tur korķi izvilka un aizmeta.
Jautāju, vai korķi neliek atpakaļ pudelē.
Viņi prasīja: "Kāpēc?"
"Priekš kam?"
Publika bija sajūsmā, kad salauzu klavieres.
Viņi neko tādu nebija redzējuši.
Bagātie amerikāņi lauž instrumentus.
"Viņš dusmojas uz mums?"
"Ko šovakar salauzīsiet?"
Tēti!
Aleksa, helikopterā ir tētis.
Tēti!
- Nupat atbraucu no Ļeņigradas. - Kāda ir sajūta, esot mājās?
Priecājos, ka dzīvoju ASV
Hali - gali
Priecājos būt mājās.
Atkal dodamies ceļā. Šoreiz braucam uz Menu.
Esam tikuši līd šejienei.
Līdz Bantamas ezeram.
Kristij, parādi Bantamas ezeru!
Braucām pa piekrasti no Menas
zigzagā pa piekrasti.
Brīnišķīgs ceļojums, kurā atklājām pilsētiņas.
Menemša ir pilsētiņa manā gaumē
Interesanti, ka katrā mazpilsētā
viesmīļi vai restorāna īpašnieki teica:
"Ak jā, jums pieder tā lielā māja."
Teicām: "Nē, mums tā nepieder."
Citkārt mums teica:
"No manis nopirkāt zirgu."
Teicām: "Nē, nepirkām."
Interesanti.
Priecājos, ka paliksim tepat
un nebrauksim tālāk.
Jo drīz paliks tumšs.
Nejauši satikti cilvēki teica:
"Ak jā, nopirki veco viesnīcu
"Ziemeļkarolīnā."
Teicām: "Nē, ne mēs."
Man radās klusas aizdomas,
ka Billija menedžeris par viņa naudu iegādājās īpašumus.
Viņš visur lidoja
ar privāto lidmašīnu.
Viņš uzpērk sacīkšu zirgus.
Visi saka, ka mums tuvumā pieder kāds īpašums.
Kaut kas nav kārtībā.
Teicu Billijam: "Frenks Vēbers tevi apšmauc."
Viņš negribēja to dzirdēt.
Man piederēja dzīvoklis Manhetenā.
Apskatīju māju, kam bija nepieciešams remonts.
Man ziņoja par problēmām ar izmaksu segšanu.
Paziņas mūzikas biznesā man teica,
ka man nevajadzētu būt problēmām sagādāt nepieciešamo summu.
"Tev ir tik daudz hitu. Kur palikusi visa tava nauda?"
Man nebija, ko atbildēt.
Nesekoju tam līdzi.
Billijs man stāstīja,
ka nevar atļauties samaksāt par māju.
Teicu: "Bet Frenks gan var atļauties savu māju?"
Billijs teica: "Viņam nav tādu izdevumu, kā man."
Teicu: "Billij, tu esi tik naivs."
Frenks bija padomdevējs, kuram uzticējāmies.
Billijs teica, ka viņam neesot daudz naudas.
Billijs Džoels karjeras zenītā saka,
ka viņam nav naudas? Absurds.
Kaut kas nav lāgā.
Viņam ir Top 10 plates.
Viņš brauc turnejās. Viņam jābūt bagātam.
"Kāpēc tev nav daudz naudas? Kur ir problēma?"
Viņš man teica:
"Nebāz degunu manās darīšanās."
Kad pirmoreiz par to ieminējos, viņš teica:
"Pazīstu viņu daudz ilgāk nekā tevi."
Viņš Frenku uzskatīja par ǵimenes locekli.
Teicu: "Es tevi mīlu un vēlos tevi pasargāt.
"Redzu, ka tevi apkrāpj."
Billijs viņam uzticējās.
Viņš viņam uzticējās vairāk nekā man.
Šie vārdi mani sāpināja.
Ieteicu viņam veikt auditu.
"Neapgalvoju, ka kaut kas nav lāgā,
bet lai kāds vismaz paskatās."
Pasūtīju auditu.
Pēc audita uzzināju,
ka man ne tuvu nebija tik daudz naudas, cik jābūt.
Biju absolūtā šokā.
Man jābūt tik bagātam, bet man piederēja tik vien.
Džoels tiesas ceļā Frenkam Vēberam pieprasa 90 milj. dolāru.
Frenks ir viņa menedžeris kopš 1980. gada.
Neatkarīgā audita rezultāti liecina, ka Vēbera firma
"Frank Management"
Billiju izmantoja kā personīgo banku.
Nepietiek ar to, ka menedžeris
bija Billija svainis.
Viņš ir arī Billija Džoela meitas krusttēvs.
Man bija 5 milj. dolāru nodokļu parāds.
Man nebija tik daudz naudas, kā man šķita.
Biju satriekts.
Billijs mēdz akli uzticēties.
Viņš Frenkam akli uzticējās.
Beigu beigās viņa uzticēšanās salūza.
Piedzīvoju emocionālu šoku.
Ja nevaru būt pārliecināts, ka viņš rīkojas manās interesēs...
Kā es varēju būt tik stulbs?
Kā es varēju būt tik naivs?
Ļoti nomācoša pieredze.
Kad sāku strādāt pie Billija, viņam pat nepiederēja savas autortiesības.
Manā vadībā
atguvām visas tiesības
uz viņa dziesmām.
Frenks Vēbers apgalvo, ka visu laiku rīkojies Džoela interesēs
un tiesvedība viņu pārsteidza nesagatavotu.
Billijs uzsvēra, ka viņš rūpēsies par mūziku,
bet es rūpēšos par biznesu.
Frenks noliedz apsūdzības
un apgalvo, ka investīcijas izrādījās neveiksmīgas
ekonomikas lejupslīdes un citu faktoru dēļ.
Manam tēvam šis notikums bija traǵisks pavērsiens.
Ja nauda dara bagātu
Viņš nodeva viņa uzticēšanos. Viņš nodeva draudzību.
Man laikam nekad neizdosies to sasniegt
Tas viņu pilnībā satrieca.
Viņš to ļoti sāpīgi pārdzīvoja.
Strādāšu uz pusslodzi
Uzzinot, ka mana nauda ir iztērēta,
biju bezgala nikns.
Sapratu, ka man viss jāsāk no sākuma.
Man atkal jāsacer dziesmas,
jāieraksta jaunas dziesmas,
un jābrauc turnejās, lai atpelnītu zudušo naudu.
Man ir ǵimene. Man ir bērns.
Man ir sieva, man ir tuvinieki. Man par visiem ir jārūpējas.
Rūpējos par visiem.
Esi noguris?
Esmu pārguris. Neesmu atpūties.
Baidījos, ka tas slikti ietekmēs laulību.
Tas slikti ietekmēs manas attiecības ar meitu.
Esmu sarūgtināts un dusmīgs.
Vēlos būt kopā ar viņām.
Nevēlos to darīt finansiālu problēmu dēļ.
Bet man nebija izvēles.
Man bija jāpelna nauda.
Tajā karjeras posmā
viņš vairākkārt uzstājās arēnā Madison Square Garden
un vairākkārt uzstājās Bostonā.
Līdz ar to iespēja
pelnīt naudu no jauna
laikam bija labāka ideja
nekā turpināt cīnīties, zaudēt enerǵiju
un pārdzīvot.
Un tā tika nolemts
atrotīt piedurknes un ķerties pie darba.
Laongailendā dzimušais dzejnieks, komponists, dziedātājs un zvaigzne
Billijs Džoels uzstāsies 'Yankee' stadionā.
Viņš ar katru albumu kļūst druknāks.
Laikam tāpēc, ka viņš aizvien ir parasts džeks,
neraugoties uz satriecošo talantu.
Esi apmierināts ar noslēgumu?
Trīs dziesmas uz "bis"?
Ļoti labi.
Rokenrols! Billijs Džoels!
Man vienalga, ko viņš dziedās. Gribu tikai redzēt Billiju Džoelu.
Viņš ir apbrīnojami izcils skatuves mākslinieks.
Mērojām tālo ceļu no Ohaio, lai redzētu Billiju Džoelu spēlējam "Piano Man".
Daudziem mūziķiem tā gadās.
Man jāmaksā rēķini Maniem bērniem vajag apǵērbu
Mūs neinteresē finanses.
Nauda nebija svarīga. Man galvenais bija spēlēt mūziku.
Tāpat kā pārējiem
Man nācās pārdot māju
Lepnums man liedza aizbraukt Strādāju melnās miesās
Uz sava zvejas kuǵīša "Alexa"
Vairījos no uzņēmēja domu gājiena.
Gribēju būt artiste.
Vēlējos domāt tikai par mūziku un radošumu.
Domāt par naudu ir zem mana goda.
Blēņas. Man nācās domāt par to.
Man bija jāsargā manas dziesmas. Dziesmas ir mani bērni.
Bārenītes. Man bija jānostiprina vecāku tiesības.
Pats pārņēmu menedžmentu
un tā arī turpināju.
Billijs Džoels 1989. gadā piedzīvoja lielas pārmaiņas.
40 g. v. viņš atlaida menedžeri, uzņēma grupā jaunus dalībniekus
un pēc trīs gadu pārtraukuma ierakstīja jaunu albumu.
Tā nosaukums ir "Storm Front".
Billijā Džoelā deg uguns, liesmas uzpūš slikts menedžeris
Bankrotējušais Billijs Džoels ar smagu darbu rāpjas ārā no bedres
Tas ir viesuļvētras brīdinājuma karogs.
Sarkans karogs ar melnu kvadrātu vidū.
Ja redzi šo karogu, nekur nedrīksti doties.
- Tas ir brīdinājums? - Jā.
Tas nozīmē, ka tuvojas viesuļvētra.
Nosauc savu iemīļotāko Billija Džoela albumu.
Grūti atbildēt.
Man - "Storm Front".
Valda uzskats, ka Billija Džoela faniem
nevar būt tuvs vēlīns albums.
Bet cik mūziķus varat nosaukt,
kuri karjeras vēlīnā posmā
izdevuši tik sasodīti saviļņojošu albumu?
Pēc 16 gadu darbošanās mūzikā
Džoelam ir grūti panākt, ka katrs nākamais albums ir atšķirīgs.
Šoreiz viņš to centās panākt sadarbībā ar jauno producentu
Miku Džounsu no "Foreigner".
Man nav problēmu ar Filu Ramonu.
Bet šoreiz vēlos sadarboties ar dziesmu autoru,
kurš spēlē mūzikas instrumentus. Miks Džounss tāds ir.
Ar Filu Ramonu strādāju līdz astoņdesmito gadu beigām.
Man šķita, ka sākām stagnēt.
Sapratu, ka ir pienācis laiks pārmaiņām.
Zināju, ka Fils bija sāpināts.
Viņiem bija ļoti tuvas attiecības.
Tā bija kā šķiršanas.
Personāls, ar ko kopā strādāju, bija kā ǵimene.
Un ir grūti aiziet no ǵimenes.
Nav viegli, ja ir pierasts visu darīt noteiktā veidā.
Tomēr Billijam tas bija jādara.
Viņam bija jāmainās, lai skaņa būtu mūsdienīga un atšķirīga.
Billijs katrā albumā kaut ko mainīja.
Šajā albumā pārmaiņas bija skaidri pamanāmas.
"We Didn't Start the Fire" bija pirmais singls
albumā "Storm Front".
Tas bija varens hits.
Rakstot dziesmas vārdus,
man prātā ienāca doma izmantot virsrakstus
no vairākiem gadiem pēc kārtas.
Virsraksts pēc virsraksta.
Pateicoties virsrakstiem, dziesma spilgti atklāj vēsturi.
Šobrīd 41 gada vecumā
vidusskolu nepabeigušajam pankam
ir pārsteidzoši klausītāji: skolēni.
Skolotāji Džoela dziesmu atzīst par izcilāko mācību līdzekli
kopš "Sesame Street".
"We Didn't Start the Fire" Billiju uznesa
viņa karjeras augstākajā punktā.
Viena no spožākajām amerikāņu zvaigznēm: Billijs Džoels.
- Billjs Džoels. - Billijs Džoels.
Nupat sākām gatavoties turnejai,
kas sāksies decembra sākumā.
Turneja būs ļoti ilga.
Man nepatīk pārbraucieni, bet man patīk uzstāties.
Kad mūziķi bauda spēlēšanu kopā,
paturam prātā, kāpēc mēs to vispār darām.
Esam pašā virsotnē.
"I Go to Extremes" stāstīja par norisēm viņa dzīvē:
viņš mētājās no ǵimeniska vīrieša lomas
uz izmocīta mākslinieka lomu.
Mīļā, nezinu, kāpēc krītu galējībās
Nezinu, ko tieši viņš tolaik pārdzīvoja,
taču redzēju viņa mocības.
Bet kurš mūziķis
savā mūzikā un uz skatuves nerod patvērumu?
Tas ir vienīgais, kas tev neiedurs mugurā dunci.
Skatuve bija viņa patvērums.
Mīļā, nezinu, kāpēc krītu galējībās
Tā bija kā mānija.
Kāpēc krītu galējībās?
Kāpēc esmu tik ārkārtīgi nospriegots?
Tas nav patīkami.
Jutos tā, it kā rautos uz pusēm.
To saprotot, prātoju, ka ar mani laikam ir grūti sadzīvot.
Pats sev atgādināju savu mammu, kura krita galējībās.
Viņai bija vai nu depresija, vai eiforija.
Laikam tas man ir iedzimts.
Tas notika "Storm Front" turnejā.
Billijs brīžiem bija bez prāta.
Šoreiz viņš pamatīgi norāvās.
Reizēm mēǵinājumos viņš bija tik izklaidīgs,
ka, remdējot sāpes, nemanīja apkārt notiekošo.
Viņš man norādīja, kā spēlēt bungas,
bet nākamajā dienā jautāja, kāpēc daru to, ko daru.
Grupas biedri pārsteigti teica:
"Pats vakar viņam liki tā spēlēt."
Viņš brīnījās: "Tiešām?"
Viņš neatcerējās.
Billijs tolaik nogāja no sliedēm.
Viņa dzīve izira pa vīlēm.
Reiz naktī gultā pamodos un meklēju Billiju.
Zvanīju dažādiem bāriem,
līdz viņu atradu.
Man teica: "Jā, viņš ir šeit."
Teicu, lai viņam neko nesaka.
Gribēju tikai pārliecināties, ka viņš ir drošībā.
Pamazām šādi incidenti gadījās aizvien biežāk.
Tie bija nepatīkami un satraucoši.
Bet viņš nevēlējās par to runāt.
Viņš izvēlējās to sevī apspiest.
Daudzi mākslinieki cieš no atkarībām.
Tā viņi nolaiž tvaiku.
Izklaides industrijā ir daudz dažādu spriedzes avotu.
Spriedze, esot uz skatuves.
Spriedze, cenšoties visiem izpatikt.
Spriedze, cenšoties saglabāt laulību ar manu māti
vai dodoties koncerttūrēs.
Viņš bija ārkārtīgi nomākts
un tāpēc dzēra.
Pastāsti, pie kā šobrīd strādā?
Jā, saceru un ierakstu jaunu albumu.
Strādāju Longailendas austrumu pusē.
Ierīkoju tur studiju.
"China", sākotnējais mikss, 1992. g. 16. decembris.
Viņš to vēlējās ierakstīt
Šelterailendā,
jo Longailendā jutās kā mājās.
Apkopoju ierakstus.
Albuma pagaidu nosaukums bija "The Shelter Island Sessions".
Viņa doma bija albumam ļaut augt tur, kur tas dzima.
Billijs nolēma pats to producēt.
Un nu viņš rakstīja vārdus, komponēja mūziku
un vadīja studiju.
Viņš nespēja visu paveikt - par daudz pienākumu.
Viņš saprata, ka jāmeklē producents.
Viņš sazinājās ar Deniju Korčmaru.
Aizvedām lentes uz citu studiju,
kur klausījāmies un izvērtējām ierakstus.
Viņš vaicāja manas domas.
Teicu: "Man ļoti patīk trīs lietas.
"Man patīk dziesminieks. Viņš ir satriecošs.
"Man patīk taustiņinstrumentālists. Un man patīk dziedātājs.
"Visi pārējie ir mēsli."
Man grupas džeki šķita pašapmierināti.
Izklausījās, ka viņi tikai atspēlē.
Lūdzu atļauju pieaicināt manus džekus:
"Ja nebūs labi, varēsi darīt tā, kā darīji līdz šim.
"Nekas traks."
Nevēlējos izslēgt jaunas idejas tikai tāpēc,
ka esmu pieradis pie noteiktas kārtības.
Man viņa ideja nešķita peļama.
Padzirdēju, ka Billijs studijā ieraksta dziesmas ar citu grupu.
Zvanīju Billijam.
Viņš jautāja: "Kas ir?"
Prasīju: "Kas par lietu?"
Viņš jautāja: "Par ko ir runa?
"Tu man zvani. Kas par lietu?"
Teicu: "Billij, es zinu."
Viņš teica: "Lib, man tas ir jāizmēǵina.
Tikai pamēǵināšu. Ierakstīsim vienu dziesmu."
Tad bija divas dziesmas,
tad trīs dziesmas un tad viss albums.
Bija pienācis laiks jaunam pavērsienam.
Billijs tos ievieš sāpīgi.
Viņš ilgi bija mans bundzinieks.
Bet man ar Libertiju vairs nesaskanēja.
Mums bija atšķirīgs skats uz ritmu
un atšķirīgs skats uz privāto dzīvi.
Tas līdzinājās dzēlību pilnai laulības šķiršanai.
Mums bija saspringtas attiecības.
Mums bija konflikti
un dziļš aizvainojums.
Atceros, ka toreiz biju sašutis.
Aizsūtīju viņam faksu ar šādu tekstu:
"Saprotu, ka tev jārīkojas gudri - tā ir tava plate.
"Ja tev ievajagas manu palīdzību, droši zvani - būšu klāt.
"Bet ja Denijam Korčmaram ievajagas manu palīdzību, lai viņš iet uz poda."
Billijs to faksu
piesprauda studijā pie sienas.
Daudzi uz mani dusmojās,
jo uzskatīja, ka nodarīju pāri Liberijam.
Nemeklēšu attaisnojumus.
Mums vairs nesaskanēja - tas arī viss.
Libs apvainojās,
bet vēlāk salabām, un atkal esam draugi.
Si, re un fa diēzs labajai rokai.
Si, re, mi.
Uz la, do diēzu.
Zināju, ka viņš ir izcils,
bet pirms kopdarba studijā nenojautu, cik viņš ir fantastisks.
Viņš Eiropas mūziku adaptēja popmūzikā.
Neviens cits to nedarīja.
Citiem saknes ir vai nu folkmūzikā, blūzā
vai attiecīgā brīža popmūzikā.
Viņš iekļāva reti izmantotus elementus.
Sol, re, fa diēzs labajai rokai.
Lasīju izcilā dziesminieka Nīla Daimonda citātu
par samierināšanos ar paša sacerētajām dziesmām:
"Piedevu sev, ka neesmu Bēthovens."
Līdzko to izlasīju, sapratu, ka tā ir mana problēma.
Neesmu sev piedevis, ka neesmu Bēthovens.
Pats sevi šaustu, jo manās acīs
Bēthovens ir visu laiku dižākais komponists.
Manas mūziķa gaitas aizsākās,
klausoties klasisko mūziku,
jo tēvs bija mācījies klasisko klavierspēli.
Un māte pa radio klausījās klasisko mūziku.
Bērni parasti pa radio
klausās popmūziku.
Es klausījos Mocartu, Bahu, Bēthovenu.
Šī mūzika mani apbūra.
Klasisko apmācību iekļauju savās kompozīcijās.
Tās var spēlēt pašas par sevi - bez vārdiem.
Piemēram, "Uptown Girl"
varētu būt Mocarta gabals.
Daudzās manās dziesmās ir iekļauts šis elements.
"This Night" ir tiešs pārcēlums no Bēthovena.
No Patētiskās sonātes.
Bēthovena melodiskākais gabals.
Patētiskās sonātes motīvu izmantoju "This Night" piedziedājumā.
Ar visu atsauci.
Uz albuma vāka ir rakstīts: "L. v. Bēthovens".
Par mani saka, ka kopēju Bēthovenu. Neatdarinu viņu.
Nemaksāju viņam, taču tas arī nav plaǵiāts.
Sen esam pazīstami.
Spēlēju vijoli dziesmā "Downeaster "Alexa"".
Viņš patiesi mīl klasisko mūziku.
Viņš ir prasmīgs pianists, viņš spēj aranžēt.
Apbrīnoju viņa harmoniju progresijas.
Dziesmā "Allentown" ir daudzas harmoniju modulācijas.
Mani fascinē viņa manevrēšana ar harmonijām.
Klasiskajā mūzikā ir tāpat.
Mēs visi stāvam uz dižgaru pleciem.
Mūzika neuzrodas no zila gaisa.
Tā rodas darbā un mācībās.
Ņemam jau gatavu veikumu.
Dzirdam, uzsūcam
un to pārveidojam un uzlabojam ar savu rokrakstu.
Tādā veidā mūzika dzīvo mūžīgi.
Nezinu, kā to spēlēt.
Ak kreiso roku spēlēju arpedžio.
Neviens nav audzis kapsulā.
Mēs visi uzaugot ietekmējāmies.
Droši vien visu laiku neapzināti zogu idejas.
Viņam galvā ir harmonijas.
Viņš pie klavierēm vienkārši seko instinktam.
Un viņa instinkti ved uz klasisko mūziku.
Arī uz blūzu un rokenrolu - viņa iemīļotajiem stiliem.
Tas albums ir ceļojums.
Katra dziesma rada nākamo dziesmu.
Tas ir dziesmu cikls.
Tas ir saistīts ar to, kā saceru mūziku.
Nonāku sapnim līdzīgā stāvoklī.
Gandrīz vai transā.
Upei līdzīgā plūdumā.
Man ienāca prātā vēl kaut kas: kad pauzējam...
Kā atsāksi...
Dziesma "The River of Dreams" pie manis atnāca sapnī.
Pamodos ar ritmu ausīs.
Dzirdēju sasaukšanos - kā gospeļu dziesmā.
Nesaceru gospeļus,
bet šī pieredze bija neparasta.
Nolēmu to nepierakstīt.
Nē, nē! Uzreiz atmetu šo ideju.
Baznīcai raksturīga sasaukšanās.
Iegāju dušā. Ziepējoties pie sevis dungoju...
Motīvs no manis neatstājās.
Tas kļuva par daļu no manas būtības. Tas nepazuda.
Tas it kā pauda: "Tu to pierakstīsi -
"gribi vai negribi."
Tik spēcīgas un rosinošas idejas
ir vēlams īstenot.
Tā bija jāpieraksta.
Nakts vidū
Sapņos staigāju
Aizgāju uz krastu
Pie dziļas upes
Laikam kaut ko meklēju
Pazaudēto svētumu
Bet upe ir tik plata
Un netieku tai pāri
Nakts vidū
Sapņos staigāju
Piedzīvoju katarsi.
No jauna atklāju ticību cilvēcei.
Man bija jāatjauno ticība sev.
Man vajadzēja atgūt cieņu.
Lai gan zinu, ka upe ir plata
Ik vakaru eju turp un stāvu krastā
Cenšos tikt otrā krastā,
Lai beidzot atrastu to, ko meklēju
Nakts vidū
Sapņos staigāju
Pa baiļu ieleju
Uz dziļo upi
Meklēju kaut ko
Dvēselei atņemtu
To, ko nekad nepazaudētu To, ko kāds ir nozadzis
Kad beidzot nonācu līdz albuma nobeigumam,
sapratu, ka dziesma kā izteiksmes veids ir apgājusi pilnu apli.
Man bija apnicis rakstīt vārdus.
Negrasījos pamest mūziku vai pārstāt komponēt.
Taču visu jau biju pateicis.
Dziesmu sacerēšanai bija pienākušas beigas.
Man bija apnikusi atskaņu tirānija.
Vaicāju viņam, kāpēc viņš pārstāja sacerēt popa dziesmas.
Viņš teica: "Jo tā bija briesmīgākā
"un mokošākā pieredze."
Jo viņš ir perfekcionists.
Tas viss postīja viņa dzīvi.
Šie ir pēdējie vārdi, kas man ir sakāmi
Rakstām tāpēc, ka nespējam nerakstīt. Rakstīšana ir kā izsalkums.
Ja tevī nav dzinuļa, tad nerakstīsi.
Citu dienu būs citi vārdi
Kad viņš sacerēja "Famous Last Words",
viņš vairs negribēja sacensties pats ar sevi.
Viņš vairs negribēja tikt salīdzināts ar "Just the Way You Are"
vai ar "The Stranger".
Pienāk brīdis, kad filozofiskā mierā sev jāsaka:
"Ir laiks stoiski klusēt."
Cienu šo lēmumu.
Šie ir pēdējie vārdi, kas man ir sakāmi
Aizvien uzskatu, ka tā bija dabiska attīstība.
Būtībā aizvēru grāmatu.
Paldies!
Kad Billijs pārstāja rakstīt, viņš teica,
ka kļuva slavens, un visi urķējās
viņa dziesmu vārdu jēgā.
Viss tika salīdzināts
ar viņa privāto dzīvi un laulībām.
Kaut kas pārtrūka. Kaut kas saplīsa.
Iespējams, tas arī bija saistīts ar bailēm.
Viņš nevēlējās, ka viņu novecojot uzskata par slinku.
Billijs vēlējās tādu atzinību, kāda viņam nekad nav bijusi:
lai viņu uztver kā nopietnu dzejnieku.
Gadu gaitā kritiķi atmaiga pret Billiju,
taču viņam ar to bija par maz.
Tas bija skumdinoši:
bezgala radošs cilvēks nu pārstāja radīt.
Viņš aizvien aktīvi darbojās kā mākslinieks
un darīja to tikpat enerǵiski, kā līdz šim,
taču vairs nerakstīja.
Tas šķita pagalam mīklaini.
Pēc "River of Dreams" sarakstīšanas
manī radās vajadzība pārtraukt rakstīt dziesmas.
Bet šī dziesma bija hits. Savādi.
Stingu un Billiju Džoelu nominē "Grammy" balvai
Viņš ne vien atpelnīja naudu, bet atguva to ar krietnu uzviju.
Varbūt iepriekšējo neveiksmju dēļ.
"Nogāzi mani zemē? Ej ellē! Piecelšos un triumfēšu."
Kopš viņa pēdējās koncerttūres ir pagājuši trīs gadi.
Bet ar topu virsotnes iekarojušu albumu
ir viegli kāpt uz skatuves.
Kamēr publika vakara noslēgumā pieprasa turpinājumu,
Billijs aizlavās pa sētas durvīm un dodas uz nākamo koncertu.
Nākamais koncerts ir Bostonā.
Pēc tam Fildelfijā, un tad Ņujorkā.
"The River of Dreams" turneja turpināsies divus gadus.
Kā tava meita Aleksa un Kristija
iztur tavu ilgstošo prombūtni?
Viņas brauc tev līdzi?
Viņas reizumis man piebiedrojas.
Bet Aleksa mācās otrajā klasē.
Līdz ar to viņa vairs īsti nevar braukt man līdzi.
Tas ir viens no iemesliem,
kāpēc šī būs mana pēdējā ilgā koncertturneja.
Vairs nevēlos visu dzīvi pavadīt ceļā un prom no mājām.
Vēlies būt līdzās augošajam bērnam.
Jā. Nevēlos būt svētdienas tētis.
Mūs attiecību sākumā mums gāja jautri.
Baudījām viens otra klātbūtni.
Bet nu viņu aprija darbs.
Ja kādreiz braucu līdzi uz koncertiem, vienalga viņu nesatiku,
jo viņš pēc koncertiem atguvās
līdz vēlai naktij.
Jautāju sev: "Kāda jēga man te būt?"
Nezināju, ko iesākt.
Vairs nespēju būt vientuļa
tikai divatā ar Aleksu
lielajā mājā, kur bija jāvalda dzīvīgumam,
mīlestībai un mūzikai...
un smiekliem.
Mūsu attiecības pamazām sabruka.
Man bija attiecības ar sievieti, kuru ļoti mīlēju,
taču nevarēju būt mājās.
Nevarēju būt kopā ar savu ǵimeni.
Tolaik ļoti skumu.
Arlabunakti, eņǵelīt Aizver actiņas
Pataupi jautājumus citai dienai
Tolaik
Aleksa laikam nojauta, ka vecāki grasās šķirties.
Tā bērnam ir traumējoša pieredze.
Viņai bija jāzina, ka mūžam būšu viņai līdzās.
Solīju nekad tevi neatstāt
"Goodnight, My Angel (Lullabye)".
Nespēju par to runāt, jo man aiztrūkst balss.
Lai kurp tu dotos, lai kurp...
Viņš šo dziesmu sarakstīja, lai paustu, ka, neatkarīgi ne no kā
viņš mani nemūžam neatstās.
Arlabunakti, eņǵelīt Ir laiks čučēt
Tik daudz ko vēlos tev teikt
To laiku atminos kā emociju virpuli.
Kad kuǵojām pa smaragdzaļu...
Nav noslēpums, ka viņš pamatīgi dzēra.
Viņš neatcerējās, ko dzērumā sadarīja.
Viņš neapzinājās, ka dzērumā citiem dara pāri.
Dziļais ūdens ir tumšs Sensenajā dzelmē
Kad viņš pārnāca mājās, izlikos aizmigusi,
jo negribēju viņu tādu redzēt.
Reiz strīdējāmies,
un teicu, ka vairs nespēju izturēt.
"Aizeju no tevis. Kopā ar Aleksu pārcelšos uz Ņujorku."
Viņš teica: "Jā, labi. Ej."
Sapratu, ka mīlestība nav nesagraujama.
Var šķist, ka tā tāda ir.
Taču dažādi apstākļi to saēd.
Beigu beigās viss summējas kopā.
Tas ir smagi.
Biju totāli satriekts.
Kad reiz tavs bērns raudās
Nodziedi šo šūpuļdziesmu
Un tavā sirdī mūžam...
Es centos. Vēlējos, lai mums izdotos.
Apzinājos, ka man ir paveicies
ar mūziku un visu pārējo, bet...
Mums neizdevās.
Pienāks diena, kad mūsu vairs nebūs
Bet šūpuļdziesmas skanēs vien
Tās nemūžam nebeigsies
Tāpat kā tu un es
Džoeli-Brinkliji kopš Pateicības dienas dzīvo atsevišķi
Ik sirdī ir vieta
Drošs patvērums
Kur sadzīst rētas
Bijušo mīlnieku cirstās
Līdz atkal nāk nākamais
Ja ar burvju atslēdziņu
varētu atslēgt manu dziesmu tekstu jēgu,
tās izrādītos par manām attiecībām ar citiem.
Visi mani teksti ir tapuši citu ietekmē.
Man tomēr šķiet, ka pateicu par daudz
īsta mīlestība ne vienmēr nozīmē lidināšanos mākoņos un ekstāzi.
Tā nozīmē arī sāpes.
Ikreiz, kad rokā turu rozi
Tik vien kā sajūtu tās ērkšķus
Tā viss aiziet Tā viss aiziet
Drīz laikam arī tu aiziesi
Ir grūti uzrakstīt vienkāršus vārdus ar dziļu jēgu.
Tā gadās tikai reizi mūžā.
Tā būtu mana lielākā kļūda
Šajā dziesmā ir disonanses.
Gandrīz katrā akordā ir šķība nots.
Šī nots ir jālabo.
Tas ir aizturētais akords, kas rada spriedzi.
Ja izvēle būtu manās rokās
Tas atgādina mīlas stāsta beigas.
Bez atrisinājuma.
Biedējoša doma.
Ņem šo sirdi un to lauz
Tāpēc to sacerēju.
Ar neizlabotiem akordiem.
Tā viss aiziet Tā viss aiziet
Tikai un vienīgi tu to zini
Viņš ir atgriezies.
Leǵendārais "Pianists" Billjs Džoels
tikko uzsāka turneju pa austrumu krastu.
Uzzinot par mūziķa koncerttūri,
pirmā reakcija parasti ir:
"Viņš popularizē jauno albumu."
Šoreiz pirmo reizi koncertējam, kaut arī mums nav jauna studijas albuma.
Mums arī tā ir jauna pieredze.
No šī brīža līdz gada beigām
viņš apceļos Eiropu, Āziju un ASV, sniedzot simts koncertus.
Lai gan pārbraucieni ir nogurdinoši,
viņš uz skatuves aizmirstas.
Uzstājoties uz skatuves, ir jāatdod sevi visu.
Nedrīkst sevi taupīt.
Tas sniedz eiforiju.
Tajā dzīves posmā man to vajadzēja.
Tad arī sāku uzstāties kopā ar Eltonu.
Šovakar uz skatuves satiekas Piano Man un Rocket Man.
Un tā tika atklāta gadsimta turneja.
Zināju, ka mūs uzskata par sāncenšiem.
Mani salīdzināja ar Eltonu, jo viņš kļuva slavens pirms manis.
Man toreiz tas tiešām nepatika,
bet ar laiku vairs nepārdzīvoju.
Starp viņiem abiem valdīja veselīga konkurence.
Viņu klavieru spēles stils atšķiras.
Tāpēc viņi viens otru lieliski papildina.
Koncertēšana kopā ar Eltonu
bija kā dzīve jautrā nometnē.
Ar prieku noraudzījos viņu abu draudzībā.
Cik skatuves tērpu jums ir?
Nesen daudzus izmetu. Palikuši vien kādi 20 tērpi.
- 20? - Drīz būs jauni tērpi.
- Un cik tev to ir? - Tikai šis.
Mums bija jautri. Publikai mēs patikām.
Koncertos bija arvien vairāk skatītāju.
Pat 50 vai pat 80 tūkstoši.
Tā mēs koncertējām 16 gadus.
Pēdējā laikā bieži lasām,
ka tu pamet popmūziku,
un ka turpmāk pilnībā pievērsīsies
klasiskajai mūzikai.
- Vai tā ir taisnība? - Jā.
Gluži neapgalvoju,
ka jau esmu labs klasiskās mūzikas komponists.
Komponēju mūziku
daudzus gadus čalim vārdā Billijs Džoels.
Man viņš sāk apnikt.
Kad tikko sāku komponēt, klasiskā mūzika man bija kā kaimiņu meitene.
Bet tad mani savaldzināja
seksīgā rokenrola beibe
melnās tīkliņzeķēs
ar izķēpātu skropstu tušu un cigareti.
25 gadus salaidu ar šo beibi.
Bet tad atkal ievēroju kaimiņu meiteni.
Pirmā pilnībā pabeigtā skaņdarba nosaukums ir
"Soliloquy on a Separation".
Tas ir par meitas apciemojumiem
pēc laulības šķiršanas un par viņas aiziešanu.
Izdzīvotās emocijas
nespēju viegli ietērpt dziesmas vārdos.
Mans bērns atbrauca un aizbrauca.
Man sagādāja ciešanas vēlme būt tēvam un nespēja šo vēlmi piepildīt.
Sacerēju šādus akordus: Mēs atvadāmies
Noskatos, kā tu aizej
Lēnām eju atpakaļ
Uz kluso māju
Domāju: "Kāpēc man tas jāsaka?"
To jau pauž mūzika.
Šajā dzīves posmā
biju gatavs izpausties tikai mūzikā.
Spēlējot šos skaņdarbus, sapratu,
ka neesmu tiem piemērots pianists.
Varu nospēlēt fragmentus
un spēju komponēt un pierakstīt notācijas.
Taču nespēju tos nospēlēt pietiekoši izteiksmīgi.
Hjungki šajā ziņā ir meistars.
Viņš lieliski spēlē Rahmaņinovu, Šopēnu, Čaikovski.
Tieši viņam uzticu savus skaņdarbus.
Pirmo frāzi spēlēt neuzkrītoši?
Vai vēlies...
- Nē, vari spēlēt spēcīgāk. - Var spēlēt spēcīgāk?
Doma jau ir skaidra.
Jā.
Viņš vairs nespēj
lasīt notis un notāciju.
Viņš visu dara pēc dzirdes.
Man tas šķiet šokējoši.
Apbrīnojami.
Daudzi viņa fani brīnās:
"Viņš taču ir Piano Man. Viņš ir lielisks pianists.
"Kāpēc viņam vajag tevi?"
Bez šaubām, viņš ir fantastisks pianists.
Bet tas ir kā beletdejotājam likt dejot breikdansu.
Vai otrādi.
Abi katrs savā jomā ir izcili virtuozi,
bet viņi nespēj izcili dejot otra lauciņā.
Un tad tā, lai atklātos fa.
Viņam ir īpaša dzirde.
Klasiskā mūzika viņam ir tuva sirdij.
Tas ir jūtams.
Kopā gatavojām desmit klavieru skaņdarbus,
kas veido albumu "Fantasies and Delusions".
Albuma nosaukums ir "Fantasies and Delusions",
jo apzinos, ka uzskatīt sevi par klasiskās mūzikas komponistu ir smagi maldi.
Esmu rokenrola pianists.
Tā ir fantāzija. Tie ir maldi. Saucu lietas īstajos vārdos.
Albumā ir vairākas brīnišķīgas vietas.
Piemēram, fragments no "Innamorato".
Šajā fragmentā ir paslēpti vārdi:
"Mana sirds ilgojas pēc tevis."
Visu laiku tos atkārtoju.
Tā ir kā apsēstība.
Viens, divi, trīs, četri.
Šis albums dažādos veidos izceļas.
Tas ieņēma pirmo vietu
"Billboard" klasiskās mūzikas topā 18 nedēļas.
Tas ir viens no visu laiku veiksmīgākajiem klasiskās mūzikas albumiem.
Zināju, ka klasiskās mūzikas kritiķi mani saplosīs.
Taču centos paust savu mīlestību
pret romantisko klaviermūziku.
Manuprāt, kaut kādā ziņā
šis albums bija veltījums tētim.
Tas ir veltījums mūsu tēvam.
Nezinu, vai Bils tā uzskata - varbūt zemapziņā.
Tēvs vēl bija dzīvs, kad komponēju "Fantasies and Delusions".
Bet viņš man nepauda savas domas par maniem skaņdarbiem.
Zinu, ka manam tēvam ir pamestības trauma.
Viņam bija septiņi gadi, kad tēvs viņu pameta.
Viņš visu mūžu to pārdzīvoja.
Viņa dzīvē tas bija ļoti nozīmīgs brīdis,
kad tēvs atrada savu tēvu. Taču viņam pašam nācās viņu meklēt.
Viņu sāpināja fakts, ka tēvs viņu nemeklēja.
Tēvs pats brauca uz Vīni.
Viņš arvien centās izveidot dziļu saikni.
Varbūt viņš to uztaustīja caur brāli Aleksu,
kurš ir diriǵents.
Viņam bija svarīgi
beidzot izveidot saikni
ar šo savas dzimtas zaru.
Žēls, ka tēvs nekļuva par skatuves mākslinieku.
Viņš noteikti būt laimīgs,
strādājot necilā operas namā.
Man arī tā šķiet.
Viņš man mājās pirms operas izrādēm spēlēja operu skaņdarbus.
Viņš mīlēja mūziku.
Viņš no sirds mīlēja mūziku, bet ienīda sevi kā mūziķi.
Mums mājās bija klavieres. Viņš tās spēlēja.
Viņš spēlēja Šopēnu vai Bēthovenu
un pēc tam no istabas iznāca drūms un dusmīgs.
Un teica: "Draņķīgi spēlēju."
Man šķita, ka viņš spēlē lieliski.
Domāju: "Būtu laimīgs, ja es prastu tā spēlēt."
Bet viņu nekad neapmierināja paša klavierspēle.
Bērnībā sev teicu:
"Negribu kļūt tāds.
"nevēlos, lai man ar mūziku būtu tādas attiecības."
Necentos kļūt par koncertu pianistu.
Izvēlējos citu virzienu.
Vēlējos pats sacerēt mūziku.
Viņš ļoti ar tevi lepojās. Tik tiešām.
Tēvs bezgalīgi lepojās ar Bila panākumiem.
Vai Bils zina, ka tēvs ar viņu lepojās?
Laikam nē.
Es viņam to teicu, bet viņš man netic.
Šķiet, ka mans tēvs daudzos jautājumos bija kā trūkstošais ķēdes posms.
Pēc viņa nāves pārdzīvoju,
ka tā arī viņu neiepazīšu, jo viņa vairs nav.
Bet neizjutu pret viņu dusmas.
Man bija zaudējuma sajūta.
Man šķiet, ka viņš man vēlējās paust, ka mani mīl,
bet es to nesadzirdēju.
Visi stāvējām pie Hovarda nāves gultas.
Atceros,
ka Billijs un Hovards viens uz otru skatījās.
Abu sejās nebija nekādas izteiksmes.
Bez emocijām.
Viņš noteikti brāļa dzīvē radīja tukšumu
un sagādāja milzīgas skumjas.
Mamma mēdza teikt:
"Žēlsirdību nav iespējams uzspiest."
Bērnībā nesapratu šo domu,
bet pieaugot sāku to saprast.
Es viņam jau sen biju piedevis.
Cilvēkam ir jāspēj piedot, lai sevi dziedinātu.
Pēc "Fantasies and Delusions" man bija sajūta, ka visu esmu pateicis.
Ne tikai ar klasisko mūziku, bet arī ar popmūziku.
Spēlēju mūziku, uzstājos
un biju rokzvaigzne jau tik ilgi.
Prātoju, ko lai vēl daru.
Man bija sajūta, ka kaut kā trūkst.
"Daily News" ziņo,
ka dziedātājs saderinājies ar mīļoto Keitiju Lī.
Kas attiecas uz ilgstošām attiecībām,
baidījos no nopietnām saistībām.
Bet tās mani spirdzināja,
un visi mani noteikumi izkūpēja gaisā.
Iemīlēšanās līdzinās kritienam.
Cilvēks nevis lido, bet krīt.
Uzsākot mūsu attiecības,
Bils vēlējās atpūsties no koncertēšanas.
Ticēju viņam uz vārda
un domāju, ka tas ir tas, ko viņš vēlas.
Viņš bieži atkārtoja: "Man ir apnikusi Billija Džoela loma.
"Apnicis spēlēt vienas un tās pašas dziesmas.
Viņa neapmierinātība
ar iemīļoto nodarbi
viņam bija smags pārdzīvojums.
Ja tev nekā jauna, ko piedāvāt,
tad nav nekā, aiz kā paslēpties.
Tāpēc viņš pasaules priekšā bija neaizsargāts,
un viņa grūtības saasinājās.
Šajā dzīves posmā viņš daudz dzēra.
Gadu gaitā viņu vajāja nelaimes.
Viņš vairākkārt publiski izgāzās.
Tāpēc sabiedrība viņam uzklupa.
Ziņojam par šīrīta Billija Džoela mašīnas avāriju Longailendā.
Slavenais dziedātājs pamatīgi pārbijās.
Slava iet roku rokā ar tenkām.
Un baumām.
Man nepatika dzeltenā prese.
Mediji viņam pievērsa lielu uzmanību
un aprakstīja katru viņa soli.
Mediji savā labā izmanto katru mūsu kļūdu.
Billijs Džoels atkal ir slavens, bet ne tā, kā viņš to vēlētos.
Dziedātājs ar mašīnu ietriecās ēkā. Tā divos gados viņam ir trešā avārija.
Šī rīta jautājums:
Vai Billijs Džoels vakar vakarā bija ierāvis?
Par mani baumo, ka dzērumā vadu automašīnu.
Tā nekad nav bijis, bet sabiedrība atkārto šo mītu.
Viņš vairākkārt sodīts par braukšanu dzērumā. Nekad tā nav bijis. Ejiet ellē!
Viņam bija tukšais periods, kurā viņš nesacerēja dziesmas
un nepaveica neko ievērības cienīgu.
Viņu pamatīgi izsmēja.
Varu kaut akls braukt pa šīm ielām.
Viņu izsmēja tādā ziņā,
ka pret viņu attiecās kā pret nenopietnu cilvēku.
Gandrīz avarējām!
Mani gandrīz ķēra sirdstrieka-ka-ka-ka.
Mediji izturas ļauni.
Nav viegli paciest tik lielu uzmanību.
Man ir grūti runāt par to laiku.
Man šķita, ka viņam ir jābūt radošam.
Viņam ir jāsacer mūzika un jāuzstājas,
lai mazinātu trauksmi,
ko izraisīja mākslinieciskas izpausmes trūkums.
Viņu mocīja atkarība.
Man bija grūti ar to tikt galā,
jo man nebija nekādas pieredzes šajā jomā.
Viņš iestājās Betijas Fordas centrā ārstēt atkarību.
Viņa man uzstādīja ultimātu:
"Vai nu risini dzeršanas problēmu,
vai nevarēsim palikt kopā."
Billijam ir nedzērāja noskaņojums
Pēc atgriešanās no atkarību ārstēšanas centra
mūsu attiecības kļuva trauslas.
Man nebija skaidrs kas ar viņu notika šajā posmā.
Tajā laikā Billijs nedzēra.
Šķita, ka viņš sevī atklāj kaut ko jaunu.
Atklājot sevī kaut ko jaunu, cilvēks mainās.
Viņš jau visu ko bija piedzīvojis.
Viņam aiz muguras bija ārkārtīgi dažāda dzīve.
Bet es biju jauna.
Es vēl neko nebiju piedzīvojusi.
Bieži gribēju iziet cilvēkos,
bet Bils gribēja palikt mājās.
Tobrīd mūsu attiecības vairs nebija labas.
Mūsu keitija Lī parādīs,
kā to grilēt mājas apstākļos.
Viņa pievērsās karjerai.
Viņa alka sabiedrisku dzīvi pilsētā.
Klīda baumas, ka viņai bija romāns ar kādu čali.
Blēņas.
Mēs atsvešinājāmies.
Vēlējos, lai mēs visu darām kopā.
Bet mums traucēja vecuma starpība.
Turklāt viņš uz mani dusmojās par to,
ka piespiedu viņu ārstēt alkoholismu.
Atkarību nav iespējams ārstēt kāda cita dēļ.
Tas jādara sevis dēļ.
Pašam jāgrib to darīt.
Es to negribēju.
Tas traucēja mūsu attiecībām.
Tas izpaudās dažādi, un bija grūti to labot.
Mēs abi vēlējāmies saglabāt attiecības,
bet bija skaidrs, ka mums nesaskan.
Reiz kopā vakariņojām.
Teicu: "Bil, esmu nelaimīga."
Viņš vaicāja, vai vēlos šķirties.
Teicu: "Jā."
Un viņš teica: "Labi." Tas arī bija viss.
Piedzīvoju kārtējo šķiršanos.
Trešo reizi.
Biju trīskārtējs lūzeris.
Man bija bail no vienatnes un no nāves vientulībā.
Manā dzīvē vairs nebija īpaša cilvēka.
Baidījos no vecuma.
Billijs Džoels ar sievu šķir laulību
Atsāku dzert, lai remdētu ciešanas.
Man tas bija tukšais periods. Zaudēts laiks.
Reiz kopā vakariņojām.
Billijs bija iekšēji sabrucis.
Viņš asarām līstot teica:
"Man ir pusmiljards dolāru, bet nav neviena, ko mīlēt."
Man bija briesmīgi sāpīgi noskatīties
viņa kritienā aizā.
Tajā laika posmā atsāku sadarbību ar Eltonu.
Billija Džoela un Eltona Džona koncerts tiek atcelts.
Džoels un Džons atcēla koncertu Detroitā.
Ceturtdienas koncerts ir atcelts.
Visi uztraucās par Billiju Džoelu.
Eltons Džons Billijam Džoelam pārmeta dzeršanu.
Billijs Džoels bija sašutis,
to izlasot.
Billijs nebija gatavs to dzirdēt - kur nu vēl publiski.
Pacēlās jautājumi
par viņa karjeras virzību.
Viņš nevēlējās, lai pasaule uzzinātu par viņa problēmām.
Tāpēc viņš dusmojās.
Eltons izteicās, ka man pa īstam jāārstē alkoholisms.
Viņš visu novēla uz dzeršanu.
Tas mani sāpināja. Nodomāju:
"It kā tu nezinātu patiesību."
Kādu laiku mums bija nesaskaņas.
Tolaik vienlaikus sakrita vairāki nepatīkami apstākļi.
Man bija sajūta, ka dzīve mani nepārtraukti sit.
Jā. Tas bija mans zemākais punkts.
Viss it kā būtiskais man sagādāja vilšanos.
Visas zīmes rādīja, ka pietiek.
Uzrakstīju grupai vēstuli: "Vairs nevēlos turpināt.
"Es aizeju."
Mīļie draugi! Kopš koncertēšanas pārtraukšanas ir pagājis gads.
Vēlos paiet malā no sabiedrības acīm.
Esmu nolēmis beigt skatuves mākslinieka gaitas.
Man šķiet, ka tā viņš sev glāba dzīvību.
Smagi strādājot, ir grūti sevi kontrolēt.
Ir jāaiziet, lai izdzīvotu.
Man ir pienācis laiks pamest šo spēli.
Viņš iepriekš ieminējās par pauzi uz vairākiem gadiem,
bet šīs bija īstas atvadas.
Viņš noslēdzās sevī.
Tajā laikā reti sazinājāmies.
Jāatzīst, ka uztraucos par viņu.
Man šķita, ka bez iespējas izpausties
viņa dzīvei nebija jēgas.
Man šķita, ka...
Man tiešām šķita, ka tas ir tikai laika jautājums.
18 gadu vecumā nopirku savu pirmo laivu.
Tās garums bija piecarpus metri.
To bija grūti airēt, un tā bija caura kā siets.
Bet man piederēja laiva.
Kuǵošana pa ūdeni ir daudzējādā ziņā lieliska.
Tā sniedz brīvību.
Atstājot krastu, pašam ar visu jātiek galā.
Navigācija ir aizraujoša.
Tu kontrolē, kurp brauc.
Visu laiku ir jākontrolē.
Tas uzmundrina.
Esmu sava kuǵa kapteinis.
Stāvu pretī dabas stihijām.
Kuǵošana sniedz spilgtas izjūtas.
Tā līdzinās mūzikai. Tā dziedina.
Dzīvē bieži esmu kļūdījies.
Taču mācījos no savām kļūdām.
Un pat pēc visa, ko esmu pārdzīvojis...
Aizvien ticu mīlestībai un romantiskām attiecībām.
Tas visu mūžu man ir bijis nozīmīgs faktors.
Laikam sirdī esmu romantiķis.
Satiekot cilvēku, kas rosina iztēli,
tā atdzīvojas un atjaunojas.
Kad tikko iepazinos ar Aleksisu, aizbraucām pie manis.
Vēlējos viņai par prieku spēlēt klavieres.
Man tas ir veids, kā komunicēju.
Filmā "Septītā gada drudzis" ir aina,
kurā Toms Jūels
cenšas iepatikties Merilinai Monro.
Viņš spēlē Rahmaņinovu.
Atnāci gan. Man ir patiess prieks.
Viņš ir smalki uzcirties un smēķē cigareti.
Nepārtrauc! Neparko nepārtrauc!
Spēlēju klavieres, bet viņa bija vienaldzīga.
Absolūti.
Viņu nemaz neinteresēja mana klavierspēle.
Pie sevis domāju: "Skaidrs. Šādi nekas nesanāks."
Billijs Džoels viņu vispār neinteresēja.
Mani tas iepriecināja. Domāju:
"Varbūt viņa ir šeit, jo viņai patīk es,
"nevis tas tur Billijs Džoels."
Pēc pirmās tikšanās turpinājām sazināties.
Sazvanījāmies un rakstījām e-pastus.
Viens otru iepazinām un satuvinājāmies.
Viņa klātbūtnē jutos brīvi.
Neteiktu, ka biju gatavs jaunām attiecībām.
Man tas nešķita iespējams.
"Kā es spēšu vēlreiz to visu darīt?
"Nespēju vēlreiz iet tam visam cauri."
Bet pēkšņi kaut kas notika.
Manī kaut kas atvērās, un es to pieņēmu.
Aleksisa strādāja, kad sākām satikties.
Viņa vadīja nodaļu finanšu kompānijā.
Viņai bija veiksmīga karjera.
Tikmēr es vairs negrasījos strādāt
un visu laiku biju mājās.
Viņai pārnākot mājās, es gatavoju un pasniedzu vakariņas.
Viņš satriecoši gatavo laša terijaki.
Viņš pa dienu iemarinē zivi un to pagatavo ar dārzeņiem.
Atnāku mājās, kur mani gaida lasis, dārzeņi un vīna glāze.
Tas bija brīnišķīgi.
Nedomāju, ka man vēl būs bērni.
Man šķita, ka esmu pārāk vecs.
Paskat tik, cik liela!
Taču bērneļi man šajā dzīves posmā sagādā milzīgu prieku.
Man ir laiks būt kopā ar bērniem.
Man nav jābūt studijā un jākomponē.
Varu atļauties pavadīt laiku ar bērniem.
Saki: "Mīlu tevi, tēti!"
Mīlu tevi, tēti!
Bils bieži uzsver:
"Būšu tik labs tētis, cik vien spēšu, jo man nebija tēta."
Viņš gadiem ir audzis un attīstījies,
un nu maniem bērniem ir brīnišķīgākā viņa versija.
Meitām ir paveicies.
Apņēmos meitām nodrošināt visu iespējamo.
Ļoti nopietni piegāju šai lietai.
Nopietni uztvēru tēva lomu.
Man bērnībā nebija tā un tā.
Nepieļaušu, ka maniem bērniem trūkst šo lietu.
Nezināju, vai meitas būs muzikālas.
Bet mūsos laikam tas ir ǵenētiski noteikts.
Mani vecāki bija apbrīnojami spējīgi mūziķi.
Mans brālis ir muzikāls.
Mana vecākā meita Aleksa ir mūziķe.
Dellai ir mūziķes talants.
Viņa prot uz klavierēm nospēlēt melodijas,
lai gan nav mācījusies klavierspēli.
Arī jaunākajā meitā Remijā redzu talantu.
Viņa atpazīst melodijas un dzied.
Mūzika ir mūsu gēnos.
Vēsturiski.
Un mēs to nododam tālāk.
Sākumā, pirms bērnu piedzimšanas, pavadījām pāris gadus kopā.
Viņš vairs nemaz neuzstājās koncertos.
Mēs daudz ceļojām.
No Menas ar motocikliem braucām uz Longailendu.
Caurām dienām vizinājāmies ar laivu. Bijām Eiropā.
Baudījām dzīvi.
Būtībā biju pensijā.
Vairs nevēlējos muzicēt.
Man šķita, ka mūziķa posms manā dzīvē ir noslēdzies.
Viņš baudīja dzīvi,
kurā nav jābrauc turnejās.
Bet viss mainījās.
66 miljoni amerikāņu gatavojas katastrofai.
Vējš pieņemas spēkā.
Tas vēl vairāk pastiprināsies.
Ak Dievs!
Sendiju atcerēsimies kā visu laiku postošāko vētru izmaksu ziņā.
Sendija nopostīja Longailendas dienvidu piekrasti.
Vētras laikā biju šeit.
Redzēju, kā vētra aizrauj pietauvotās laivas
un tās triec pret krastu.
Mājas applūda.
Biedējoša pieredze.
Esmu no Longailendas.
Te ir manas saknes. Te ir manas mājas.
Skumu, redzot postījumus un sabojātās dzīves.
Tika organizēts Longailendas atjaunošanai veltīts labdarības koncerts.
Mani uzaicināja piedalīties.
Piekritu, lai gan tolaik vispār nekoncertēju.
Kā noregulēt vokālu?
Tas bija veids, kā varēju palīdzēt.
Neesmu glābējs, bet varu palīdzēt citādi.
Tiešraide no Madison Square Garden 12.12.12.
Sendijas seku likvidēšanas labdarības koncerts.
Pasākums bija vērienīgs.
Piedalījās daudzas zvaigznes.
Makkartnijs, Daltrijs, Taunsends,
Kīts Ričardss.
Pirms koncerta "12.12.12."
Billijs vairākus gadus nebija uzstājies.
Viņš tolaik nejuta vēlmi koncentrēt.
Šovakar te valda īpaša noskaņa.
Mēs izturēsim, un viss būs labi.
Viss būs labi.
Viņš uz skatuves nervozēja.
Viņš sen nebija muzicējis.
Viņam bija jānodzied četras dziesmas.
Taču balss skanēja tīri un grupa spēlēja lieliski.
Viņš iznāca uz skatuves, un viņa balss uzreiz visus apbūra.
Viņš izstaroja tādu enerǵiju,
par kādas esamību pats nenojauta.
Bija acīmredzams, ka viņš ir tikpat lielisks, kā agrāk.
It kā viņš nebūtu pārtraucis muzicēt.
Billija uzstāšanās bija satriecoša.
Skatījos koncertu pa televizoru un brīnījos:
"Šīs dziesmas nav dzintarā iesalušas mirušas dziesmas.
"Šīs dziesmas ir dzīvas.
"Tās aizvien ir aktuālas."
"12.12.12." koncerta laikā
paralēli lasīju komentārus sociālajos tīkos.
Komentētāji aktīvi ņēmās
un saplosīja gabalos klasiskos rokstārus.
"Viņi ir veci. Pagātnes paliekas.
Mums ir apnikušas tās vecās dziesmas."
Viņiem patika tikai viens cilvēks:
Billijs Džoels.
BILLIJS DŽOELS IR MŪZIKAS PAVĒLNIEKS!
Ja paraugās uz daudziem viņa paaudzes māksliniekiem,
viņi izskatās tāpat kā septiņdesmitajos gados.
Viņu sacerētās dziesmas
vairāk piestāv jauniem izpildītājiem.
Bet ar Billiju Džoelu tā nav.
Man šķiet, ka daudzas viņa dziesmas
viņam piestāv labāk, kad viņš tās izpilda brieduma gados.
Tās apvij nopietnības aura, un viņa vecums to paspilgtina.
Viņš ilgus gadus kritiķiem nepatika.
Daudzi viņu uztvēra ar ironiju:
"Ei, Billij Džoel no Longailendas!"
Pēkšņi bija jūtams patiesas cieņas vilnis.
Viņa dziesmas bija izturējušas laika pārbaudi.
Viņš kā šo dziesmu autors
nu baudīja īstu un patiesu cieņu, nevis vairs atzinību aiz pieklājības.
Publika viņu dēvēja par amerikāņu vērtību,
un nevis vairs par slavenu izsmiekla objektu.
Tā sākās viņa atdzimšana
popmūzikas pasaulē.
KENEDIJA CENTRA BALVA 2013. GADS
GĒRŠVINA BALVA KĀ LABĀKAJAM DZIESMU AUTORAM. 2014. GADS
Uz to laika posmu raugos ar dziļu pateicību.
Laikam tad arī sapratu,
ka bākā vēl ir benzīns.
Varbūt nevajag visu izmest ārā.
Labvakar, Ņujorka!
Madison Square Garden koncertu sērijas pirmais vakars.
Man nav ne jausmas, cik ilgi tas turpināsies.
Mans aǵents Deniss ierosināja
sniegt pastāvīgus koncertus arēnā Madison Square Garden.
Teicu: "Labi. Varbūt sanāks seši koncerti."
Man šķita, ka būt tā... Drīz vairs nepirks biļetes.
Bet pieprasījums pēc biļetēm nemazinājās.
Koncerti kļuva arvien vērienīgāki.
Pirmo reizi šajā arēnā uzstājos
1978. gadā.
Nu pēc gandrīz 40 gadiem man ir sajūta, ka loks ir noslēdzies.
Spēlēju kopā ar draugiem, kurus pazīstu daudzus gadus.
Viņi man ir tik tuvi kā ǵimene.
Regulāri spēlējam arēnā Madison Square Garden,
kas ir slavenākā rokkoncertu arēna pasaulē.
Par kaut ko tādu varēju tikai sapņot.
Publikā ir jaunāko paaudžu skatītāji.
Katru vakaru to redzēju.
Viņi pamatīgi trokšņoja.
Viņi dzied viņa dziesmas.
Tas ir galvenais -
kopā sanākušo skatītāju kopīgā pieredze.
Billijs Džoels nepārprotami ir īsts ņujorkietis.
Tad kāpēc ir tā, ka viņš,
kurš ir tik cieši piesaistīts konkrētai vietai,
mūsu sajūtās ir vienots ar mums visiem?
Viņš ir dzimis skatuvei.
Viņš ir tik lielisks! Nez vai viņš pats apzinās, cik viņš ir lielisks.
Neraugoties uz to, ka viņš ir pirmā lieluma zvaigzne,
viņš izturas kā parasts, ikdienišķs džeks.
Viņš ir viens no mums. Viņš dzied kā viens no mums.
Ir jūtams viņa patiesums.
Ir jūtams viņa godīgums. Tas it tik jaudīgs.
Longailenda mīl Billiju Džoelu.
Jau 123. reizi esmu Billija Džoela koncertā.
Viņa mūzika ir iekļāvusies mūsu ikdienā.
Ik mēnesi vēlos iet uz Billija Džoela koncertu arēnā Madison Square Garden.
Par viņu mēdz teikt, ka viņa mūzika ir mūsu dzīves pavadījums.
Biju viņa koncertā "Yankee" stadionā 1990. gadā.
Biju stāvā sajūsmā. Viņa mūzika ir fantastiska.
Šovakar atzīmējam
simto pēc kārtas pilnībā izpārdoto
Madison Square Garden pastāvīgo mākslinieku koncertu.
Tā tas turpinājās desmit gadus.
No jauna iemīlēju savu nodarbošanos
un mūzikas varu.
Sirsnīgs paldies!
Paskatīšos, cik man vēl ir lente. Piedodiet, džeki! Pagaidiet.
Nezinu, par ko es būtu kļuvis, ja nebūtu mūziķis.
Nezinu, kur dzīve mani būtu aiznesusi,
ja man nebūtu klavieru.
Billija Džoela mūzika jau 50 gadus
ir nozīmīga amerikāņu kultūras daļa.
Kāpēc viņa dziesmas aizvien mūs uzrunā?
Neļaujiet sev kāpt uz galvas!
Skaties, no kuras puses gribi -
viņš ir piepildījis visus sapņus,
kādi dziesminiekam vien var būt.
Mans sapnis!
Tomēr viņa dziesmās ir jūtama kopīga noskaņa:
tāda kā eksistenciāla neapmierinātība.
Viņš ar visu savu būtību
nepārtraukti kaut ko meklē.
Tāds ir cilvēku valdošais dvēseles stāvoklis.
Manuprāt, tāpēc klausītāji viņu saprot un izjūt
aizvien pēc tik daudziem gadiem.
Viņa dziesmās ir dzirdamas sarežǵītās norises viņa dzīvē.
Viņš izcili izpaužas savās dziesmās.
Šķiet, ka Billijs vēlējās, lai viss tā arī beigtos.
Viņš man arvien uzsvēra:
"Ja darīsi to, ko mīli, tad mīlēsi to, ko dari."
Tā dzīvē ir galvenā mācība.
Un viņš,
neraugoties uz skumjām, grūtībām un pārdzīvojumiem,
darīja to, ko mīl.
Vai jums nav garlaicīgi?
Tas bija viņa dzinulis
arvien sacerēt jaunas dziesmas.
Man šķiet, ka mūzika man izglāba dzīvību.
Tās dēļ ir vērts dzīvot.
Cerēju, ka mana mūzika turpinās rezonēt.
Priecājos, ka tā notika.
Tajā ir daļa no manis, kas dzīvos mūžīgi.
Esmu kaut ko radījis.
Esmu atstājis nospiedumu savā laikmetā.
Nezinu, kāpēc man tas šķiet svarīgi.
Bet tā ir.
Bet mans darbs vēl nav galā.
Esmi tikpat apjucis, kā visi citi.
Aizvien vēroju, aizvien meklēju.
Varbūt tā arī nekad nesapratīšu pašu galveno,
bet vismaz cenšos saprast.
Subtitrus tulkoja Kristīne Blekte pēc TransPerfect Media pasūtījuma