Promena ključa.
Više je kao sniženo.
Polustepen niže.
Da!
Dobro.
Ne moraš da brineš za mene jer sam dobro
Ne želim da mi kažeš
Vreme je da dođeš kući
Više me ne zanima šta govoriš ovo je moj život
Nastavi sa svojim životom Ostavi me na miru
Zadrži misli za sebe, ovo je moj život
Ovo je moj život
Ne volim da mi govore šta da radim.
Nikada nisam.
Reći će ti da ne možeš da spavaš sâm na čudnom mestu
Dok sam odrastao, govorili su mi:
"Završićeš srednju školu, ići ćeš na fakultet,
dobićeš dobar posao i to je to."
I zaista nema ništa posle toga.
Ali, pre ili kasnije ćeš zaspati na svom mestu
Pomislio sam: "Pa čekaj malo,
to se ne uklapa u ono što ja želim da budem u životu".
"Želim nešto drugačije."
To je moja životna filozofija.
Ako hoću nešto da uradim, uradiću.
Ne treba mi tvoja dozvola da se to dogodi.
Zadrži misli za sebe, ovo je moj život
Da, ovo je moj život
BILI DŽOEL: ŽIVOT IDE DALJE
Izvođač pop muzike iz sedamdesetih poznat kao Pijanista
je živ i odlično mu ide u 80-tima.
Dokaz toga možete naći u Sinsinatiju večeras.
Den Rojal je bio tamo.
Sa 33 godine, Bili Džoel je već 29 godina svirao klavir.
Neki bi rekli da je 1973. godina bila prekretnica u njegovoj karijeri,
pesmom "Piano Man".
Postao je poznat širom zemlje i objavio seriju hitova.
Ali pre nekih godinu dana,
nova prekretnica: nesreća na motoru.
Polomio sam zglob.
Nemam potpunu pokretljivost zgloba.
Trebalo bi da mogu još da spustim šaku, ali ne mogu.
I palac je smrvljen.
Nedostaje mi deo kosti palca.
Boli.
Ali, ovo je rokenrol. Nisam Vladimir Horovic.
U protekloj godini, Džoel se razveo.
Pomislili biste da će razvod i nesreća da malo primiri ovog tipa.
Prihvatio sam to tiho, ponosno i smerno.
Ne želim da živim!
Da li se brinete o Biliju?
Imali ste ličnih problema, ali sada imate novog menadžera.
Ne, tuku me svako veče.
Znate za onu nesreću na motoru? Ja sam vozio taj auto.
Za one koji su sumnjali, Bili se vratio.
A najčudnije od svega je što publika nije nestala.
Album "Glass Houses" je bio sjajan za svirku uživo.
Prenosio je snažniju dinamiku na velikom koncertu.
Bio je bliži rokenrol muzici
koja me je oduševljavala kada sam bio mlađi.
Nakon što sam završio taj album,
želeo sam potpuno da promenim pravac.
Razvodio sam se.
Procenjivao sve u svom životu.
Želeo sam da radim nešto ozbiljnije.
Otišao sam u studio da snimim album prošle godine,
ali nisam stigao da ga završim zbog nesreće na motoru,
pa je to pomerilo kompletan raspored i sve ostalo.
Dugo se snimao, ali mi je drago što sam istrajao.
Bili nema
toliko strpljenja za snimanje albuma u studiju.
Rekao bih da je "The Nylon Curtain" bio izuzetak.
Želeo sam da napravim zvučno remek-delo.
Obično se studio koristi da snimi nešto što stvarate.
U ovom slučaju je bilo mnogo posla u studiju
gde smo koristili tehnologiju da završimo pesmu.
Eksperimentisao sam, koristeći studio kao instrument.
Stvarao je raspoloženja i akustična okruženja,
kao u "Scandinavian Skies".
Mogao bih da sviram bluz cele noći
To je za Bilija bilo i kreativno i muzički plodno vreme.
Počeli su da menjaju ono što sam čuo u slušalicama.
Vokali su zvučali drugačije. Eho je zvučao drugačije.
Rekoh: "Mogu da napišem muziku za to".
Pritisak!
Čudno je i avangardno.
Želeo sam da stvorim nešto, da zvuk bude
jednako važan kao i same note.
Za "Pressure", čujem zvuk nalik na Čajkovskog...
I želim da čujem mandoline i balalajke.
Fil Ramon je našao Ruse, svirače balalajke,
i doveo ih u studio.
Što je pomalo čudno, da uđete u studio
i vidite te matorce sa matorim instrumentima.
Ali, bilo je jako kul i zvučalo je sjajno.
Šest svirača balalajki, za šta?
U polukrugu.
"Šališ se." "Ne, to želimo da imamo."
Pritisak!
Jedan, dva, tri, četiri, pritisak!
Verovatno se najviše ponosim umetnošću zvuka
na tom albumu.
To je bila tranzicija u mom komponovanju.
Jer me je muzika usmeravala da pišem drugačije stihove.
Ne može da bude samo o ljubavi i devojkama.
Moraju da budu ozbiljni, jer je i muzika ozbiljnija.
Morao sam da odrastem.
Nisam više imao dvadeset godina.
Nije bilo samo o rokenrolu.
Već o svetu.
Bila je Reganova era,
koja je trebalo da bude sjajan grad na vrhu brda,
ali dešavalo se mnogo toga ispod žita.
Obećanje Amerike nije više bilo prisutno.
Stvari su se zaista menjale.
Živimo ovde, u Alentaunu
I gase sve železare
Industrija čelika je umirala u Pensilvaniji.
Ljudi su ostajali bez posla.
To je bilo na naslovnicama svakodnevno.
...u Alentaunu
Ali izvadili su sav ugalj iz zemlje
U određenom trenutku, svoju pažnju je usmerio na pesme poput "Allentown".
Kamera se povlači i vidite sve nas u određenom trenutku vremena.
Svako dete je imalo prilično dobru priliku
Da postigne barem ono što je njihov otac postigao
Mislim da je zaista uspeo da izrazi dosta toga što je želeo.
To je u velikoj meri pesma Bilija Džoela i u velikoj meri pesma
o nečemu većem od njega.
I postaje veoma teško da se ostane
I živimo ovde, u Alentaunu
Egalitarna priroda te pesme,
povezanost sa radnim ljudima,
to je zaista važno u njegovoj muzici.
Njegove pesme su bliske ljudima.
Zna da će pesme dotaći nekoga, jer ih je i on osetio.
On ima strast,
i mislim da ona počinje u čistoći muzike.
Stalo mu je do ljudskog iskustva.
Nema sranja.
Pisao je pesme koje su važne.
Sreli smo se kao bliske duše
Na ostrvu Paris
Na albumu "The Nylon Curtain" postoji pesma
koju sam napisao za svoje prijatelje koji su veterani rata u Vijetnamu.
Rekli su mi da su želeli da napišem pesmu za njih,
ali sam im rekao da nisam bio u Vijetnamu.
Mislim da nemam kredibiliteta da napišem pesmu.
Oni rekoše: "Reći ćemo ti šta smo preživeli."
Oštre kao noževi
I bili smo tako predani da damo svoje živote
Nikada nije napisana pesma sa gledišta vojnika,
nekog ko je bio tamo, na koga su pucali.
Ne da li je to bilo ispravno ili ne.
Već samo o tome kako se osećao tamo.
I držali smo se jedno drugog
Kao brat za brata
Sva umetnost ima političke implikacije.
Ali, Bilijevo zalaganje je manje političko,
a više njegov stav.
Bilijev mladalački bes je bio samo to, znate,
nije bio besan mladić aktivista.
Kod Bilijevih pesama mi se sviđa
što nikada direktno ne kaže šta misli.
Zato je, takođe, materijal bezvremen.
Svi ćemo poginuti zajedno
Da, svi ćemo poginuti zajedno
Kada slušam "Goodnight Saigon", ne razmišljam o
socio-političkim posledicama rata u Vijetnamu.
Razmišljam o tom liku iz pesme.
Mislim da Bili Džoel najbolje piše o ljudima,
a ne uzrocima ili konceptima.
Hvala.
Bili ste neverovatni.
Nikada nisam voleo da se bavim politikom na pozornici.
Ljudi žele da pobegnu od toga, to mi je jasno.
Ali ponekad se dešavaju neke stvari
i ne možete da okrenete glavu.
Kada sam nosio žutu Davidovu zvezdu
nekih nedelju dana posle Šarlotsvila,
skupa za ujedinjenje desnice...
Jevreji nas neće zameniti!
Morao sam nešto da uradim.
Bio sam ljut, jer su marširali kroz američki grad
i govorili: "Jevreji nas neće zameniti".
Borili smo se u ratu da porazimo te ljude.
A onda Tramp dođe i kaže:
"Ima finih ljudi na obe strane."
Bilo je ljudi, veoma finih ljudi na obe strane.
Znate, trebalo je da izađe i kaže da su to loši ljudi.
Nema kvalifikacija.
Nacisti nisu dobri ljudi. Kraj.
I bio sam ljut. Bio sam besan i morao sam nešto da uradim.
Ali nisam želeo da napravim sapunicu na pozornici
i da kažem: "Ovo je pogrešno."
Pa sam nosio zvezdu,
u suštini da kažem da, bez obzira na sve,
uvek ću biti Jevrej.
NIRBERG, NEMAČKA 1930.
Ja sam Jevrej.
Moj otac je odrastao u Nemačkoj u dobrostojećoj porodici.
Sreo sam roditelje svog oca svega par puta.
Bili su ponosni što su Nemci.
Nisu bili Jevreji koji praktikuju religiju.
Otac je imao bar micvu, i to je sve.
Nisu išli u sinagogu.
Ali, u Nemačkoj,
ako je porodica bila jevrejska, bili ste Jevrejin.
Moj deda po ocu, Karl Džoel
imao je kompaniju u Nirmbergu, "Džoel Maht Fabrik",
u kojoj su pravili tekstil i odeću.
Posao je išao jako dobro
dok nisu nacisti došli na vlast.
Bili su bogati ljudi.
Živeli su u lepoj kući pored parka.
U tom parku su se nacisti okupljali u Nirmbergu.
Mi imamo najbolju krv,
i to znamo.
Rešeni smo da ostanemo vođe nacije,
i vođstvo nikada nećemo predati!
Tata je gledao preko ograde
dok su držali antisemitske govore
i gledao šta se dešava.
Ne mogu da zamislim tu traumu,
da gledate SS paradu kako izražava te principe.
Rođen je 1923. godine,
i imao je deset godina kada je Hitler postao kancelar Nemačke.
Stvari su postale gadne.
Nemačka vlada je povukla državljanstvo
svim Jevrejima.
Niste smeli da sedite u parku.
Niste smeli da šetate ulicom.
Niste imali nikakva prava.
Jevrejska deca u školi su morala da sede na drugoj strani učionice.
Na kraju, prestao je da ide u školu.
Julijus Strajher, novinski urednik,
izdavao je nekoliko antisemitskih novina.
"Der Šturmer" je bila velika.
Ciljali su moga dedu.
"Jevrej Džoel", kako su ga nazivali.
Na kraju, te uredbe i zakoni,
antisemitske novine uzele su danak poslu.
Morali su da stave slovo "J" na sve što su slali poštom.
Ne znam kako je mislio da će preživeti to,
jer je postalo jasno
da nijedan jevrejski posao neće moći da preživi.
Mora da je bio optimista
ili nije želeo da vidi, nije želeo da zna.
Primorani su da prodaju kompaniju budzašto.
Znate, cent za dolar,
nekom tipu po imenu Nekerman.
Ali, Nekerman nikada nije platio.
Deda je pitao šta treba da uradi da dobije novac,
i dobio je poruku: "Mi ćemo poravnati račune."
U poslednjem trenutku su ga upozorili.
Ubiće te.
Deda je shvatio, to je to.
Bolje da ode dok može. I imao je sreće.
Morali su da odu preko švajcarske granice,
što je bilo teško za mnoge ljude.
Da su moji baba i deda pronađeni u vozu
sa dokumentima na kojima piše "Jevrej",
odmah bi bili poslati u koncentracioni logor.
Izvukli su se, začudo.
Ironija je ta što, kada je Nekerman preuzeo firmu,
počeli su da proizvode prugaste pidžame
koje su nosili zatvorenici u koncentracionim logorima.
Njih je pravila "Džoel Maht Fabrik".
Ništa od toga nisam znao do sredine dvadesetih godina.
Još ima toga što ne znam.
I dalje pokušavam da sklopim slagalicu.
Uopšte nisam poznavao oca
od svojih osam godina
pa do sredine svojih dvadesetih.
Pokušavao sam da dokučim ko je on bio,
kako da stupim u kontakt sa njim, ali niko nije znao.
I eto me, na kraju puta
Kuda dalje odavde?
Sa svojih 21-22 godine, otišao sam u Evropu.
Svirao sam u klubovima
i onim malim barovima i izlozima za muzičare.
I mislio sam da bih možda moga da nađem svog oca,
jer se nikada nisam čuo sa njim.
Nikada nisam dobio čestitku, telefonski poziv, ništa.
I pitao sam se, da li je mrtav ili živ. Nisam znao.
Na dan povratka u Sjedinjene Države,
dobio sam telegram
u kome je pisalo: "Našli smo ti oca."
Rekoh: "Bože, našli su mi oca."
"Gde? Kako to da izvedem?"
Onda sam saznao da je otac živeo u Beču.
I otišao sam da ga posetim,
a u stanu je bio plavokosi dečak.
Saznao sam da imam polubrata.
Upoznao sam Bila sa svojih pet godina.
Sećam se tog trenutka.
Bio je to moj prvi dan u školi.
I samo što sam se vratio.
Pročitao mi je priču za laku noć.
Video sam slike svog oca kako se igra u snegu i skija.
I rekoh: "To nikada nisi sa mnom radio."
"Šta sam uradio? Zašto mi se nikada nisi javio?"
Imao sam kontradiktorna osećanja u vezi sa tim,
ali imao je jako čudan život.
Borio se u američkoj vojsci pod generalom Patonom.
Oslobodili su Dahau.
Pokušao sam da ga nateram da priča o tome,
ali nije želeo da priča o svojoj prošlosti.
Većinu toga sam čuo od brata.
Prve nedelje,
bio je tamo nakon oslobođenja,
i video užasne stvari,
što ga je duboko traumatizovalo.
A onda sam saznao o porodici svoga oca.
Lovili su ih.
Mnogi iz moje porodice su bili u Aušvicu.
Naša čitava porodica, većina je bila pobijena.
Posetio sam groblje gde je porodica Džoel sahranjena,
i nisam ni znao da sam imao toliko rođaka.
Postoji pritajen bes koji ponekad izađe.
"Zašto si besan? Niko ti ništa nije uradio."
Ali, zbrisali su mi čitavu porodicu.
Voleo bih da sam poznavao neke od tih ljudi.
Takođe, moj otac je bio veoma zatvoren.
Veoma mračan čovek.
Jednom, kada sam bio dete, rekao je:
"Život je septička jama."
Rekoh: "Čoveče, to baš i nije sjajan pogled na život."
Nakon što se odselio u Ameriku, nije se uklopio.
Mislio je da je previše komercijalna.
Da joj manjka kulture.
A antisemitizam na koji je naišao dobrano se urezao u njega.
Kada su moji baba i deda odlučili da se vrate u Nemačku,
otac i majka su se razveli,
i on se vratio u Evropu.
Bio sam prisutan kada se Bili sreo sa ocem.
Njegov otac je ušao, niko ništa nije rekao,
ali mogla se osetiti anksioznost.
Bilo je neprijatno.
Kako se povezati sa ocem?
Kako da se on poveže sa sinom?
Mislim da smo bili previše stidljivi da razgovaramo.
Proveli smo vreme jedno pored drugog,
i pokušavali da se otkravimo
i nađemo način da komuniciramo.
Ni ja ni on nismo znali kako.
Te misli su se krčkale.
I jednog dana sam seo i počeo da pišem pesmu.
Ovo je za mog oca. Idemo.
Uspori, divlje dete
Previše si ambiciozan za maloletnika
Ali, kad si već tako pametan,
Reci mi, zašto se i dalje plašiš?
Gde gori? Čemu ta žurba?
Bolje da se ohladiš Pre nego što izgoriš
Imaš mnogo toga da uradiš...
Imao sam privilegiju da lično poznajem Bilija.
Bili je imao dosta trauma u životu.
Kada pogledate neke od Bilijevih pesama, vidite nešto od toga.
Kada ćeš shvatiti
Da te Beč očekuje?
"Beč te očekuje?"
Verovatno je to ono što sam tražio.
Znate, moj otac je bio tamo.
Znam da sam ga tražio.
Ali, osim moga oca, to je svetski grad muzike.
Ima mnogo značenja, mnogo drugih slojeva.
Šteta, ali to je život koji si živeo
Toliko žuriš Da si zaboravio šta ti treba
Mislim da je Bilijeva priča mnogo dublja, psihološki,
nego što Bili želi da prizna.
Neke traume se nikada ne prebole,
a ponekad postoje motivatori u životu
kojih nismo ni svesni.
Ali, mislim da njegov poriv
potiče iz želje da spozna svog oca kroz muziku.
Kada ćeš shvatiti
Da te Beč čeka?
Hvala vam.
Želeo bih da sviram klavir sa ocem, ako bi došao na pozornicu.
Uvek je tu udaljenost, uvek je tu daljina.
On je bio jedan od onih koji su te sputavali.
Želeo sam da mu budem blizak.
Voleo bih da je moj otac ponosan na mene.
Voleo bih da sam pričao sa njim o muzici i životu.
Ali, nikada nismo imali jaku vezu.
Nikada nismo imali taj magični trenutak.
Razočaravajuće je.
Gde je orkestar?
Zar ovo nije trebalo da bude mjuzikl?
Evo me, na balkonu
Kako sam, dođavola, propustio uvertiru?
"Where's the Orchestra?" je poslednja pesma koju sam napisao
na albumu "Nylon Curtain".
...Iako
Nemam nikakvih
ideja...
To je bila pesma o zabludi.
Siže mog života.
Život nije mjuzikl, već grčka tragedija.
Gde je orkestar?
Laku noć, Vašingtone. Ne trpite ničija sranja.
Bio sam smožden emotivno, fizički,
nakon izvođenja "Nylon Curtain" albuma.
Osećao sam se blizu smrti.
Bio sam na turneji godinu za godinom,
pisao, snimao, putovao, bez prestanka.
I nisam se odmarao.
Razgovarao sam sa prijateljem, Polom Sajmonom.
Rekao je: "Zašto ne odeš na Karibe, na Sent Barts?"
Nikada nisam čuo za to mesto.
"Stvarno je tiho. Prava opuštencija."
"Svideće ti se. Niko neće da ti smeta."
Pa sam ga poslušao i otišao na Sent Barts.
Mislio sam da će biti tiho ostrvce.
Da vam ispričam nešto O ženi
Kristi Brinkli je uspela
u svetu modelinga.
Zlatna devojka iz Kalifornije je postigla neverovatan rekord
pojavivši se na preko 100 naslovnica časopisa.
Bila sam na snimanju, na Sent Bartsu.
Jedan od članova ekipe je dotrčao i rekao:
"Bože, društvo, Bili Džoel je u PLM-u."
Pa smo otišli u PLM, a on je sedeo za šankom.
Jedna od stvari koje volim kod Bilija
je da nikada nije opušten u prostoriji ako nema klavira.
On ne svira da bi ga čuli kako svira.
To mu je kao sigurnosni pojas. Zato i nije iznenađujuće.
On je tamo. Na Sent Bartsu.
U baru je. Tu je klavir.
Seo je da svira. I digao je pogled,
a tu je prelep model koji ga gleda.
Sav je izgoreo na suncu.
Imao je havajsku košulju, znate, onu za odmore.
Rekoh: "Bože, to je fantastično."
"Hvala vam, g. Klaviru."
Odmah me je zasmejao.
Bio je tako zabavan.
Rekao je: "Da vam odsviram još par pesama."
To je plaža sa klavirom, pa sam sela pored njega,
a on reče: "Kakvu muziku volite?"
A ja sam odmah počela:
I ja pevam,
a Bili kaže:
"Dobro, u redu."
On je svirao, a ja sam pevala.
Onda je došla Eli Mekfirson.
Bila je veliki obožavalac Bilija.
Imala je prelepo telo
i šetala je to prelepo telo po baru
da bi mu skrenula pažnju.
Pričam sa El, pričam sa Kristi.
Odjednom, prilazi mlada devojka i kaže:
"I ja umem da pevam."
Da, naravno.
Rekoh: "Ne davi me, mala.".
Ta mlada, prelepa devojka počela je da peva.
Bila je to Vitni Hjuston!
Bio je to njen prvi posao u modelingu.
Bilo je neverovatno.
Sve su bile prelepe. Sve su bile modeli.
A ja seronja, izgoreo od sunca i sviram klavir.
A onda je Bili, znate,
najzad došao na red da peva par pesama.
Bio je jako zabavan,
smešan, roze i sjajan.
I bilo je nešto simpatično u njemu.
Sjajno smo se proveli, smejali, pričali i tako to.
Pa smo odlučili da ostanemo u vezi.
Oboje smo živeli u Njujorku,
i počeli smo da se družimo i da se sviđamo jedno drugome.
Rekla sam mami: "Viđam se sa mnogo slatkim tipom,
ali on nije baš moj tip."
"Ima kovrdžavu kosu, kao oni sa Long Ajlenda."
"Ali je jako zabavan i zanimljiv."
Ona reče: "Dušo, frizuru možeš da promeniš."
"Možeš da mu promeniš cipele."
"Ali, ako ima dobro srce, trebalo bi da ga pratiš."
Pa smo izašli na pravi izlazak na koncert "Bič Bojsa".
Naravno, Bili je završio na pozornici.
Bilo je nešto slatko i starinski kod njega.
Tada se naše prijateljstvo pretvorilo u romansu.
Znate, izlazim sa supermodelom, ja?
Ja sam iz Hiksvila.
Šta ja tražim sa njom? Šta će ona sa mnom?
Ali, za mene je to bilo veoma produktivno vreme.
Napisao sam mnogo pesama za nju. Bila je moja muza.
Kao da sam ponovo bio tinejdžer,
iskusio ista osećanja koja sam imao
kada sam se prvi put zaljubio.
Sjajno se provodimo!
Najduže vreme
Ja sam taj glas koji čuješ u sali
I najveće čudo od svega
Ova luda romansa je bila zabavna,
kao i pretakanje njenog dela u muziku.
Neki ljudi ostaju daleko od vrata
Ako ima šansi da se otvore
Želeo sam da uradim nešto jednostavno, glupo i srećno.
I snimio sam pesmu "An Innocent Man",
koja je u stvari omaž muzici mojih tinejdžerskih dana.
Neki ljudi žive u strahu od dodira
I besu da ne ispadnu budale
Kao što je pesma "Innocent Man" urađena u stilu "Driftersa".
...jer ja sam nedužan čovek
Kod pesme "Uptown Girl",
želeo sam da ponovo dočaram "The Four Seasons" sa Frenkijem Valijem.
A kada hoda Izgleda jako dobro
Svi smo bili barski muzičari,
i bilo je kao da su ponovo pedesete ili šezdesete,
svirali smo muziku uz koju smo odrasli, učeći da sviramo.
Ispod šetališta
Pored mora, da
Ispod šetališta Šetališta
Sjajno smo se zabavljali snimajući.
I sve te pesme za album "An Innocent Man",
snimljene su brzo
Mislim, samo...
"Ovako se osećam. Ovako pišem."
Tako je - kako je.
Želim lak
Lak, lak novac
Bili Džoel je bio usred nacionalne turneje
koja je rasprodata pre nego što je i počela.
Na turneji je bila potpuno nova publika.
Mnogo mlađih klinaca koji nisu znali ništa o "Piano Man"-u,
koji ne znaju ni album "The Stranger", koji me možda samo znaju
sa video spotova "Pressure" i "Allentown",
i novih video spotova koje smo odradili za "An Innocent Man".
Tek su me otkrili kroz njega, što je bilo super.
Bili je neverovatan, čoveče.
-Koliko imaš godina? -Šesnaest.
To je bilo početkom 80-tih, kada je MTV tek počinjao.
MTV, muzička televizija!
Video spotovi 24 sata dnevno!
Bili nije voleo da snima video spotove.
Želeo je da njegova muzika oboji vazduh
i da ljudi koriste svoju maštu, koja je bezgranična.
Uz to, nije mislio da je tip tinejdžerskog idola
za te video spotove.
Želimo da izgledamo lepo na kameri, zar ne?
Tako je, Pola se brine da izgledamo.
Ali, shvatio je da su bili važni.
Pa su video spotovi postali veliki deo njegove karijere.
Ovo nije video. Ovo je mali dugometražni film.
Ovo je trominutni film.
U to vreme, tek sam počeo da radim video spotove.
Imao sam svoju produkcijsku kompaniju.
Pozvao sam Bilija i rekao mu šta radim.
-Tišina! -Snima se!
Prva pesma koju smo želeli da uradimo je "Tell Her About It".
A Denis Arfa, Bilijev agent reče: "Mogu da dovedem Rodnija Dejndžerfilda."
Zdravo, ovde Rodni Dejndžerfild.
Biću na MTV-ju, na svetskoj premijeri video spota Bilija Džoela.
Pa smo snimili "Tell Her About It." Ispao je super.
Na kraju su izveli neke od veoma upečatljivih snimaka tog perioda.
Morao sam da čekam doveka
Ali, bolje ikad nego nikad
Ćao, ja sam Bili Džoel
i gledate me na MTV-ju, muzičkoj televiziji.
Sledeći video spot je bio za "Uptown Girl".
Bili je rekao: "Dovešćemo Kristi."
Rekoh: "Da, ali ona je u novinama sa tobom, svakoga dana."
"Tim pre ima smisla da bude ona, zar ne?"
Onda sam otišao do Kristi.
Kristi reče: "Vidiš? To je lova."
Rekoh: "Vidi, bićeš samo na kratko u spotu."
"Sredićemo ti frizuru i šminku kako god želiš, šta god želiš."
"Samo reci Biliju da pristaješ."
Pa mu je rekla da pristaje.
Sa elitnom devojkom
Znaš, video sam je u njenom elitnom svetu
Dosta joj je njenih elitnih igračaka
I poklona momaka iz visokog društva
Ona ima izbor
Osećao sam se prijatno u uniformi radnika sa pumpe
jer sam radio na pumpi.
Sve dok bilo koji vatreni momak može
A sada traži momka iz siromašne sredine
A to sam ja
A kada hoda
Izgleda tako dobro
A kada priča
Reći će da je samo moja
Bili je rekao: "Neću da igram."
Rekoh: "Nećeš da igraš. Samo ćeš da ideš od tačke A do B
ali sa stilom, znaš?"
Bilo je puno energije i pokazalo je snagu slavnih.
Elitna devojka
Ona je moja elitna devojka
Bili su najmoćniji slavni par u to vreme.
Mislim, najpoznatija rok-pop zvezda
sa najboljim modelom na svetu u ovom video spotu slavnih,
što je legendarno i danas.
"Uptown Girl" je oborio rekorde širom sveta.
-Da li ti pevaš "Uptown Girl"? -Taj sam!
Taj polet...
Album je imao četiri hit singla.
A opet se borio sa kritikama.
"Innocent Man" je nepodnošljiv
Posebno početkom osamdesetih,
ako bi ljudi osetili da nešto nije, da kažemo, rokenrol,
odmah je postajalo meta kritičara.
Svi rok kritičari su bili potpuno zainteresovani za bluz-rok.
Bili Džoel nije spadao u taj kalup.
I kao takav je izazivao nezainteresovanost ili kritiku.
To nam je bilo zajedničko sa Bilijem. Imali smo mnogo loših kritika.
Ja sam to lično shvatio. Znate, to boli.
Pomislio sam: "Ko su ti ljudi? Oni mene ne poznaju."
Znam da je mrzeo rok kritičare.
Znam da ga je opasno nerviralo.
Ko šiša gomilu kritičara.
Svaki kritičar koji je ikada kritikovao Bilija, gde su sada?
Gde su svi ti ljudi koji su znali toliko toga
o tome šta je trebalo da radi?
Bili je pretočio veliki deo sebe u pesme.
Toliko ih je autobiografskih,
da praktično otkriva sve, svoj život i svoju dušu,
da je svi vide,
a onda ga neko poklopi, znate, to je veoma bolno.
Iako je prodao preko 40 miliona albuma,
osvojio pet Gremija i preko deset zlatnih singlova,
Džoela su mahom zaobišle pohvale kritičara.
Kritičari smatraju da ga je promena stilova uskratila
da ostvari autentični muzički identitet,
dok su ga drugi označili neoriginalnim imitatorom.
Muzički kameleonom, da kažemo.
Te optužbe su, razumljivo, izazvale defanzivni odgovor kod Bilija.
Mislim da to nije loše. Po meni, to je renesansa.
Ja se stalno menjam.
Zanimaju me sve vrste muzike.
Ako ne volite Bilija Džoela,
njegova svestranost na kraju postaje prepreka.
Mnoštvo kritičara je Bilija Džoela
smatralo oportunistom.
Čovekom koji ne zna koji je njegov identitet.
Nekog ko bi uradio sve da dospe na radio.
Neko ko juri bilo koji trend.
Jeste, znate, pisao je lepe pesme,
ali neoriginalne i izvedene.
Kritičari nisu cenili muzikalnost Bilija Džoela.
Za tu ekipu, muzikalnost je ružna reč.
Ali, čak i sa svim eklekticizmom njegovih uticaja,
u njemu ima autentičnosti.
A ljudi na to reaguju.
Misle da ga poznaju
i odgovaraju na to što kaže i oseća.
Ako pogledate pesme Bilija Džoela, on ne okoliša mnogo.
Ne piše neke opskurne stihove.
Veoma je direktan i srdačan,
i tačno znate odakle potiče i šta govori.
Ja se ne oslanjam previše na metafore i poređenja.
Pišem kao što govorim,
i pišem kako mislim.
Mislim da je to još jedan razlog zbog koga su ga kritičari nipodaštavali.
Ali, to je upravo ono što su radili neki sjajni tekstopisci
popularne epohe,
znate, Američke knjige pesama.
On je jedan od nekolicine modernih tekstopisaca
koji može da piše standardno
po tim pravilima, znate, gde imate strofu, refren, strofu, refren,
most od osam taktova, modulacija i koda.
Ta umetnost izumire.
On je strukturalni tekstopisac, i to ja zaista cenim.
Mislim da je to ono zbog čega pesme traju.
Reci joj to
Reci joj sve što osećaš
Mnogi kritičari nisu voleli album "The Innocent Man".
Jaka stvar.
Želim da radim ono što me zanima.
Želim da radim ono što želim da čujem.
Najveći rokenrol šou ikada!
Bili! Bili!
Bili, Bili!
Hvala, Bili.
Nikada ga nisam video na naslovnicama časopisa
kako grli nekoga do tada.
A onda, kao da paparaci nisu mogli da ga se naslikaju.
Eksplodirao je.
Eto vam, paparaci u Londonu.
Dok je bio sa Kristi, bilo je izuzetno intenzivno.
Postao je slavna ličnost.
Ali, mislim da ga nikada nisam video da mu je prijatno zbog toga.
Kristi, pogledaj ovamo.
Naša prva svađa
je bila zato što smo bili okruženi paparacima
a Bili je bio jako grub prema njima.
Rekla sam: "Mnogo je lakše da se samo nasmešiš."
"Sada će verovatno da te slikaju tako besnog...
i te slike će objaviti."
"Ako vidiš kameru, samo se nasmeši,
snimiće te i ostaviće nas na miru."
Pa smo se šalili na taj račun.
Svaki put kada bismo videli kameru,
ja bih zauzela pozu, a on...
Počeli smo to da radimo svuda.
Ali ona će uvek biti žena za mene
I nikada neće prestati
Znate, sećam se da su izlazili, zabavljali se.
Sećam se da sam pitao:
"Hoćeš li da se oženiš?"
On reče: "Misliš li da bi trebalo?" Rekao sam:
"Mislim da bi trebalo."
"Da, mislim da bi trebalo."
Pop-rok pevač Bili Džoel
večeras se venčava u Njujorku.
Mlada je model Kristi Brinkli.
Iako sam zaljubljen...
Želeli smo da se venčamo u luci
dok je iza nas pogled na Njujork, na Kip slobode.
Venčanje je bilo sjajno. Svi smo bili.
Ja, Stiv i Brajan smo bili na venčanju.
Pozajmio je sve moje singlice i dao ih di-džeju,
i puštali smo takvu muziku.
Bilo je mnogo ljudi.
Ljudi iz muzičke industrije, neki iz modne industrije,
čitav bend je bio tu,
prijatelji, porodica.
Bilo je zabavno i glamurozno.
Bio je to važan događaj.
Pomislio sam: "Ovo je slava."
Zar nisam rekao da nisam spreman za ljubav?
Danas je 15. decembar 1985.
a ovo je naš novi grad Ist Hempton.
Zar nije prelep?
Zdravo! Ovo je naš prilazni put.
Tih prvih par godina je bilo jako zabavno, bilo je sjajno.
I, evo je. Ura!
Neko ko je sve to već video?
Sada, kada si tu, nije ista situacija
Vratili smo se kući!
Mornari! Ura!
Sutra
Je tako daleko
Ova noć
Ne može trajati večno
Neko izgleda krupnije.
Još samo četiri nedelje.
Tri nedelje i par dana.
Sada je 16. decembar, pa ćemo, sledeći put kada snimamo,
možda da ispričamo priču.
Devojka sa naslovne strane Kristi Brinkli i pevač Bili Džoel
su postali ponosni roditelji.
Brinkli je rodila devojčicu od dva kilograma i devedeset pet grama,
sinoć u bolnici na Menhetnu.
Mislim da ne odrastete zapravo
dok ne iskusite kako je to kada ste roditelj, i odjednom,
niste više glavni u priči.
Daje vam potpuno drugačiju perspektivu.
Bezuslovna ljubav.
Nisam do tada poznavao to osećanje, dok nisam držao svoje dete u naručju.
Ovo je važnije od mene. Ovo je sve.
Ovo je budućnost.
I ja sam odgovoran za nju.
Moram da se pobrinem da uradim ono što treba.
Idemo.
Ovo je vreme za sećanje
Jer neće trajati doveka
Nisam imao oca.
Želeo sam da budem otac kog nisam imao.
To mi je bilo jako važno.
-Ćao! -Ćao!
Odrasla sam u Istočnom Hemptonu.
I mislila sam: "Roditelji su mi baš popularni."
Nisam znala da su moji roditelji slavne ličnosti.
Mislila sam da sam ja bila zvezda,
jer su me tako tretirali kada sam bila dete.
Uvek su me snimali i oblačili
i uvek sam bila zvezda porodičnih mjuzikala.
Tata, tata!
To sam ja.
Tata, tata!
Bili bi seo za klavir i počeo da svira
a ona bi se usaglasila sa klavirom
i počela da peva.
Pevali bismo svakog dana.
A kada bi moja baka, Neni Roz, bila sa nama,
uvek je pevala.
Strasno je volela muzički teatar.
Jedna pesma iz mjuzikla "Showboat":
Jer on je samo moj Bil...
Dala je ocu ime po toj pesmi.
Roz je bila jedinstvena.
Kada bi ona i Bili bili zajedno,
uvek su voleli da pevaju pesmice sa Brodveja,
i stalno bi menjala akcente.
Više ne dolaziš kod mene na kafu.
Voleli su da glume zajedno.
Jedno za moju dragu
I jedno za put
Moja baka je bila izuzetno ekstrovertna,
skoro previše.
Jedan neprekidan talas emocija,
koji je uvek ključao u njoj.
Počela bi nešto da peva,
pa bi je ophrvale emocije,
i počela bi da plače.
Bila je nepredvidiva.
Veoma nestalnog raspoloženja, da.
To mu je bilo teško, kada mu se majka tako ponašala.
Ali mislim da je osetio izuzetnu količinu saosećanja
za njenu nesreću samohrane majke.
Uvek je bila tu. Uvek.
Bila je originalna motivatorka.
Bila je moj šampion.
Kroz vatru i vodu, voleo ju je.
I bila je tako ponosna što je bio uspešan
i što je putovao po svetu.
Eno ga Big Ben, Aleksa. Vidiš li onaj veliki sat?
Torčelo, prva prestonica Venecije.
Volela sam kada smo putovali.
I volela sam što sam deo velike porodice putnika.
Pa sam pokušavala da idem što češće.
I osećala sam da je jako važno Biliju
da provodi vreme sa Aleksom.
Ja sam
Nedužan čovek
Da, jesam
Hoće li vaši obožavatelji da dobiju sve čemu se nadaju?
Ne sve.
Ima garderobu, šminku, sjajne stvari.
Ljudi su osećali povezanost sa njima kao parom.
Mislim da je bilo zabavno ljudima da vide da se suprotnosti privlače.
-Zdravo, ja sam Džon Malkovič. -Ja sam Bili Džoel.
Moram da vam kažem, divim se činjenici što ste oženili Sindi Kraford.
Ne, oženio sam Kristi Brinkli.
To bi ti voleo.
Izdao sam "Nylon Curtain",
a zatim "An Innocent Man".
Imao sam novu ćerku.
Nisam želeo da robujem sam samcat
u sobi, pokušavajući da smislim pesmu za pesmom.
Želeo sam da uživam sa porodicom.
Pa sam odolevao nekoliko godina.
Ali sam znao da ću na kraju morati da se vratim poslu.
Da stvaram harmoniju.
Bilo je teško pisati.
Nisam imao ambiciju koju sam imao za prethodne albume.
To sam čuo na albumu.
Moram da smislim drugu sekciju.
Most, ili...
Dok sam komponovao, često sam video klavir
kao veliku crnu zver sa 88 zuba
koja pokušava da mi odgrize ruke.
I neće da dođe.
A kada sam počeo da smišljam,
onda bih morao da ostanem tu dok ne završim.
Jer je period bez inspiracije najgori.
Uvek sam pisao sam.
To je veoma samotno.
Tu samoću sam morao da imam kada pišem.
U suprotnom sam ometen.
Moram da budem u potpunosti u svojoj pećini, kao pećinski čovek.
Bio bih nadrndan, loše, promenljive volje,
prolazio bih kroz razne emocije.
Osećam se potpuno izolovanim od ostatka sveta.
Ali, mora da bude tako, ako ću sâm da pišem.
Moram da budem u potpunom vakuumu.
To je samotan posao.
Meni je glavni jezik muzika. U muzici je uvek poruka.
Čak i pre reči. Nešto tu ima.
Ali, posao je da to iskopam, da shvatim šta je to.
Bubnjevi super zvuče u ovoj sobi.
Zar ne čuješ bubnjeve?
-Zar ne zvuči dobro? -Neverovatno.
-Libe, možeš da ideš kući. -Pevaj.
Hajde, pevaj.
Fil Ramon, prijatelj Reja Čarlsa mi je rekao
da je Rej želeo da snimi pesmu sa mnom.
"Imaš li nešto na umu što bi mogao da komponuješ za Reja i tebe?"
Rej Čarls je bio moj idol čitavog života.
Verovatno moj omiljeni pevač svih vremena.
Pomislih: "Napisaću pesmu o nečemu što nam je zajedničko."
Šta je konstantno u našim životima?
Klavir.
Odleteli smo u Los Anđeles na sesiju,
i ulazi Rej Čarls, a ja sam se skoro zamrznuo.
"Bože, on je stvarno tu."
"To je stvarno Rej Čarls."
Ti treba da pevaš: "Daleko sam dogurao u životu..."
Završiću prelaz.
-Hoćeš da nastavim da pevam? -Da.
Fil Ramon je predložio:
"Zašto obojica ne svirate klavir?"
I to je odmah probilo led.
To je veza između ljudi.
Veoma emotivna veza koju obojica imamo sa tom stvari.
A sada ću pevati sa Rejem Čarlsom!
Bio sam tako uplašen.
Uspela je
Ona jedina može
Moja draga "Grand"
Je sve što mi treba
Volim produženu metaforu klavira
kao ljubavne veze kroz čitav život.
Obožavam tu pesmu.
A tek što je ubedio Reja Čarlsa da peva sa njim.
To je genijalno.
Sve što je potrebno
Je snaga u rukama
I ovaj mali Grand
Je dobar prema meni
To je ta.
-Da, to je dobro. -To je super.
Super vreme.
Supa dana, da, tako je.
To se dešava kada se opustiš.
Da, tako je. To je to.
Jedan, dva
Jedan, dva, tri, četiri
Nakon "The Bridge" smo išli na svetsku turneju.
Bili smo svuda.
Svirali smo dosta u Francuskoj.
Svirali u Holandiji. Leteli u London.
Svirali smo u Berlinu 1989. kada je srušen zid.
Bili smo prvi izvođači nakon ujedinjenja Nemačke...
Spremio sam ceo govor.
Moj osećaj je da uvek treba da se ide na mesto koje je jedinstveno,
gde ljudi nisu mogli da iskuse ovakve stvari.
I pristali ste da idete na dešavanja koja su drugi odbijali, kao u Rusiju.
Koja je maksimalna dobrobit koju biste želeli da ostvarite
iz ovog dvonedeljnog iskustva?
Da steknem mnogo prijatelja,
nadam se da usrećim neke ljude muzikom,
i ostvarim nešto što može da se nastavi.
Ovaj tip nas je pozvao u svoju kuću.
-Pravite dobru muziku. -Hvala.
Pop muzika je univerzalan jezik mladih ljudi u bilo kojoj zemlji.
Političari ne uspevaju da ostvare neke veće uspehe.
Ponekad pomislim da je na umetnicima da otvore dijalog.
Ćao, hvala vam.
Imali smo sjajnu publiku
koja je bila oduševljena da čuje rokenrol.
Želeli su da đuskaju.
Bio je to veliki duh tih ljudi u Rusiji.
Želeli su da se druže sa nama.
Na stolu bi bila flaša votke,
otvorili bi je i bacili čep.
Sećam se da nisu imali zatvarače sa navojem.
Već neku foliju, koju skinete i bacite je.
Rekao bih: "Zar nemate neki čep koji možete da vratite?"
Rekoše: "Zašto?"
"Zbog čega?"
Kada sam polomio klavir, rulji se to svidelo.
Nikada to nisu videli.
Bogati Amerikanci, lome svoju opremu.
"Da li je ljut na nas?"
"Šta ćete polomiti večeras?"
Da-da!
To je tata, Aleksa, u helikopteru!
To je tata!
-Došao sam iz Lenjingrada pre dva dana. -Kakav je osećaj vratiti se kući?
Drago mi je što živim u SAD
Hali-gali
Sjajno je što sam se vratio.
Ponovo smo na turneji, društvo. Ovaj put idemo u Mejn.
Za sada smo stigli dovde.
Jezero Bantam.
Kristi, pokaži im jezero Bantam.
Želeli smo da putujemo duž obale od Mejna,
da idemo u cik-cak od obale do unutrašnjosti.
Bilo je to magično putovanje, otkrivali smo gradiće.
Grad po mojoj meri je Menemša...
I bilo je zabavno, jer u svakom gradu u kom smo bili,
konobar ili vlasnik restorana bi rekao:
"Da, vi ste vlasnici onog velikog imanja niz ulicu."
Mi rekosmo: "Ne, nismo."
A onda bi rekli: "Da, da."
"Kupili ste od mene konja."
"Ne, nismo."
Ovo je zanimljivo.
Drago mi je da ćemo ostati u oblasti
umesto da vozimo dalje.
Jer se spušta mrak.
Srećemo ljude, a oni kažu:
"Da, kupili ste onaj stari hotel
u Severnoj Karolini" ili tako nešto.
"Ne, nismo mi."
Počeli smo da mislimo
da je njegov menadžer kupovao stvari njegovim novcem.
Pomislila sam: "Svuda nas šalje
privatnim avionom."
"Kupuje krda trkačkih konja."
"I svi misle da smo kupili nekretnine pored njih."
Znam da imaš svoje probleme
"Nešto tu nije kako treba."
Ali imam i ja svoje
Rekla sam Biliju: "Frenk Veber te pljačka."
Ali nije hteo da to čuje.
Imao sam stan na Menhetnu,
i želeo sam da pogledam kuću kojoj je trebalo renoviranje.
Čuo sam da ima problema sa troškovima.
Ljudi u muzičkoj industriji koje sam poznavao su mi rekli:
"Ne bi trebalo da imaš problema sa novcem za tako nešto."
"Upravo si izdao tri hit ploče. Gde ti je sav novac?"
Ja nisam imao odgovor na to.
Zaista nisam pratio to.
U svakom žvotu mora da bude kiše
Bili me je pozvao i rekao:
"Nemam dovoljno para da kupim svoju kuću."
Rekoh: "Ali Frenk ima para za svoju?"
On kaže: "On nema troškove koje ja imam."
Rekoh: "Bili, čoveče, baš si naivan."
Svi ponekad hodamo u tami
Frenk je postao kao poverenik, savetnik od poverenja.
Bili mi je rekao da nema mnogo para.
U tom trenutku svoje karijere da ti Bili Džoel kaže:
"Nemam para" - to je smešno.
Nešto nije kako treba.
"Izdao si deset ploča sa hitovima."
"Bio na turnejama, trebalo bi da imaš gomilu novca."
"Zašto nemaš mnogo para? Šta je problem?"
On mi reče:
"Gledaj svoja posla."
Kada sam mu to prvi put rekla, odgovorio je:
"Poznajem ga mnogo duže od tebe."
Smatrao ga je delom porodice, porodice koju je izabrao.
Rekoh mu: "Slušaj, volim te, pokušavam da te zaštitim."
"Vidim da te ljudi pljačkaju."
Bili mu je verovao.
Verovao mu je više nego meni,
što me je naravno povredilo.
Rekoh mu: "Zašto ne angažuješ revizora?"
"Angažuj revizora. Ne kažem da nešto nije u redu,
ali trebalo bi da neko pogleda."
Pa sam angažovao revizora.
Nakon revizije, saznao sam
da nemam ni približno toliko novca koliko bi trebalo da imam.
Kao da me je udario voz.
Trebalo bi da imam ovoliko, a imam ovoliko.
Juče je Džoel podneo krivičnu tužbu vrednu 90 miliona dolara
protiv Frenka Vebera,
njegovog menadžera od 1980. godine.
Nezavisna revizija Vebera i njegove kompanije
"Frenk Menadžment" je pronašla, citiram:
"Veber je koristio Bilija kao svoju ličnu banku."
Dovoljno je loše što je menadžer
bio Bilijev šurak,
ali je takođe i kum ćerke Bilija Džoela.
Dugovao sam državi pet miliona dolara.
Nisam imao onoliko novca koliko sam mislio.
To je bilo razočaravajuće.
Bili je imao slepu veru,
i slepo je verovao Frenku.
Najzad, vera je prekinuta.
To je bio emotivni šok.
Ako ne mogu da verujem tom tipu da brine o mojim interesima...
Koliko sam glup bio?
Koliko sam naivan bio?
To je bilo veoma depresivno.
Kada sam počeo da radim za Bilija, nije čak imao prava na sve svoje pesme.
Pod mojim vođstvom,
vratili smo sva prava
na njegove pesme.
Frenk Veber kaže da je uvek radio u interesu Bilija Džoela,
i da je bio potpuno nespreman na ovu krivičnu tužbu.
Bili je govorio da će on da se brine o muzici,
a ja za njegovo poslovanje.
Frenk odbija optužbe,
i kaže da su sporne investicije propale
zbog recesije i drugih faktora.
To je bio tragičan događaj koji je mom ocu promenio život.
Ako novac čini bogataša
Kada je izdao njegovo poverenje i prijateljstvo...
Onda možda nikada neću uspeti
Mislim da je bilo potpuno razočaranje.
Mnogo ga je mučilo to.
Biću sitna riba...
Kada sam saznao da je moj novac bio skoro potrošen,
bio sam besan.
Shvatio sam da moram sve ispočetka.
Morao sam da se vratim na pisanje pesama,
snimanje novih pesama,
i na turneje, da pokušam da povratim novac.
Znate, imao sam porodicu, dete,
ženu, rodbinu, morao sam o svima da brinem.
Jer sam to i do tada radio.
Umoran si?
Iscrpljen. Nisam stao.
Brinuo sam se da to neće biti dobro za moj brak.
Neće biti dobro za moj odnos sa ćerkom.
Ogorčen sam. I ljuti me to.
Želim da budem sa njima.
Ne želim da radim to što radim zbog finansijskih problema.
Ali nisam imao izbora.
Morao sam da zaradim za život.
U tom trenutku karijere,
mogao je da napuni više večeri na Medison Skver Gardenu,
više večeri u Bostonu.
Mogućnost da
povrati svoj novac
je bila bolja ideja
od borbe na sudu i pražnjenja energije
i vucaranja po blatu, i prosto...
Odluka je doneta
da zavrne rukave i da povrati sredstva radom.
Tekstopisac, kompozitor, pevač i izvođač sa Long Ajlenda,
Bili Džoel dolazi na stadion Jenkija.
Momak je sve veći, čini mi se, svakim novim albumom.
Verovatno zato što ostaje običan momak
uprkos svim tim neverovatnim talentima.
Da li ti se sviđa kako se završava?
Da izvodiš tri pesme na bis?
To je zaista dobro, čoveče.
Rokenrol, Bili Džoel!
Briga me šta peva, samo hoću da vidim Bilja Džoela.
On je sjajan zabavljač, neverovatan je.
Došli smo čak iz Ohaja da vidimo Bilija Džoela kako izvodi "Piano Man".
Plovim "Aleksom" iz Daunistera
I krstarim kroz Blok Ajlend Saund
Uputio sam se ka Vinogradima
Ali večeras idem u Nantaket
Dešava se mnogim muzičarima.
Imam račune koje moram da platim I decu kojoj treba odeća
Nismo finansijski orijentisani.
Ne radi se o novcu. Već o tome da smo muzičari.
Kao svi lokalci
Morao sam da prodam svoj dom
Previše ponosan da odem Radio sam do smrti
Da bih kupio "Aleksu" iz Daunistera
Nisam razmišljao kao biznismen.
Želeo sam da budem umetnik.
Želeo sam da razmišljam o muzici i kreativnosti.
Ja sam iznad svega toga.
E, sranje. Nisam bio.
Dobar kapetan ne sme da zaspi
Morao sam da zaštitim te pesme. One su moja deca.
Bili su siročići dok im nisam postao roditelj.
Od zvona sa zaliva Gardiner
Pa sam postao svoj menadžer
i nisam se osvrnuo.
Ali imam ljude na obali Koji zavise od mene
Godina 1989. je bila godina velike promene za Bilija Džoela.
Napunio je 40 godina, otpustio menadžera, dodao nove članove grupi
i snimio prvi album posle tri godine.
Zove se "Storm Front".
U Biliju Džoelu besni požar koji je izazvao loš menadžer
Bili Džoel bez para se trudi da izađe iz rupe
Zastava je ona koja upozorava na uragan.
Crvena zastava sa crnim kvadratom u sredini.
Kada vidite tu zastavu, nigde ne idete.
-To je upozorenje? -Da.
Znači da će se nešto desiti. Da dolazi oluja.
I nemiran sam
Jer nad otvorenim morem
Viju se crvene zastave
Sa jarbola Obalne straže
Koji je vaš omiljeni album Bilija Džoela.
Teško je.
Za mene, "Storm Front".
Ljudi kažu: "Ako si obožavalac Bilja Džoela,
to je prekasno u njegovoj karijeri."
Koliko drugih umetnika znate
koji tako kasno u karijeri
izdaju album koji je toliko potresan?
Nakon 16 godina u muzičkoj industriji,
Bili Džoel kaže da je izazov da svaki naredni album bude drugačiji.
Ovog puta je pokušao to da izvede radeći sa novim producentom:
Mikom Džonsom iz "Foreigner"-a.
Nikada nisam imao problem sa Filom Ramonom.
Ovog puta sam želeo nekoga ko je tekstopisac
i nekoga ko svira instrument, a to je Mik Džons.
Radio sam sa Filom Ramonom do kraja 80-tih,
i po meni, došlo je do upadanja u kolotečinu.
I prepoznao sam da je vreme za promenu.
Fil je bio jako povređen, znam da jeste.
Jer je odnos bio jako prisan.
To je bio kao raskid.
Osobe sa kojima radite vam postaju kao porodica.
I teško je da se odvojite od porodice.
Nije uvek lako kada se naviknete da radite stvari na neki način.
Stojim ovde
Da me čitav svet vidi
Ali to je bilo nešto što je Bili morao da uradi.
Morao je da se promeni da bi bio u toku i imao drugačiji zvuk.
Samo sam želeo Želeo sam da znaš
Besramno
Bili je to radio sa svakim albumom, menjao je stvari.
Ali, mogli ste da vidite razliku na ovom albumu.
Hari Truman, Doris Dej, Komunistička Kina, Džoni Rej
Južni Pacifik, Volter Vinčel Džo Dimađio
Džo MekKarti, Ričard Nikson, "Studebaker", televizija
Severna Koreja, Južna Koreja, Merilin Monro
"We Didn't Start the Fire" je bio prvi singl
sa albuma "Storm Front",
i bio je veliki hit.
Rozenbergovi, hidrogenska bomba, Šugar Rej, Panmundžom
Brando, Kralj i ja, i Lovac u žitu
Ajzenhauer, vakcina Nova kraljica Engleske
Marćiano, Liberači, Santajana zbogom
Mi nismo zapalili vatru
Već je gorela Od kako se svet...
Kada sam pisao tu pesmu,
počeo sam da dobijam ideju o naslovnicama.
I išao sam, godinu po godinu.
Naslovnice su se ređale.
Jozef Staljin, Malenkov, Naser i Prokofjev
Rokfeler, Kampanela Komunistički blok
Oseća se istorija zbog tih naslovnica.
Dijen Bijen Fu je pao Rok po celi dan
Liban, Šarl de Gol, Kalifornijski bejzbol
Danas u 41. godini,
bitanga koja nikada nije završila školu
ima iznenadne nove pratioce: školarce.
Neki nastavnici kažu da je Džoelova pesma sjajan alat za nastavnike
još od Ulice Sezam.
"We Didn't Start the Fire" je lansirala Bilija
u sam vrh njegove karijere u to vreme.
Evo jedne od najvećih zvezda Amerike: Bilija Džoela.
-Bili Džoel. -Bili Džoel.
Počeli smo da vežbamo za turneju
na koju krećemo početkom decembra.
Bićemo na njoj dugo, dugo vremena.
Ne sviđa mi se putovanje. Ali volim da sviram.
Kada se muzičari dobro zabavljaju zajedno,
sećate se zašto ste uopšte počeli da se bavite muzikom.
Na vrhu ste sveta.
Zovite me šaljivdžijom ili budalom,
Trenutno sam jako kul
Jasan kao dan Oštar kao nož
Osećam da sam u najboljem dobu života
"I Go to Extremes" je ono što se dešavalo u njegovom životu,
jer se, kao ping-pong loptica, šetao od porodičnog čoveka
do umetnika na turneji.
Dušo, ne znam zašto Idem do ekstrema
Ne znam kroz šta je sve prolazio u tom periodu.
Ali videla sam osobu koja se muči.
Ali, koji se muzičar
ne oseća bezbedno na sceni ili u svojoj muzici?
To je jedino što ti neće zabiti nož u leđa, zar ne?
Sigurna sam da je to bilo njegovo bezbedno mesto.
Dušo, ne znam Zašto idem do ekstrema
To je svojevrsna manija.
Zašto idem do ekstrema?
Zašto sam uvek na kraju konca?
Nije uvek prijatno.
Cepaju te, na jednu, na drugu stranu.
I kada vidite to i sami, kažete: "Mora da je teško da se sa tim živi."
Podseća me na majku, jer je ona išla u krajnosti.
Bila je depresivna, pa euforična.
Verovatno je to porodično.
Bili smo na "Storm Front" turneji.
I video sam da je Bili odlepio.
U tom trenutku, bilo je baš loše.
Došao bi na probu i ponekad bi toliko bio van događaja,
između onoga što se dešavalo i pokušaja da ublaži bol,
rekao bi mi da odsviram nešto na bubnjevima,
a onda bi sledećeg dana došao i pitao me zašto to radim.
Ostatak benda bi ga pogledao i rekao:
"Rekao si mu juče da to uradi."
On bi: "Jesam?"
Prosto se nije sećao.
U tom periodu, Bili je bio dezorijentisan.
Previše se toga dešavalo u njegovom životu.
Jedne noći sam se probudila i zapitala se: "Gde je Bili?"
I bukvalno sam počela da zovem razne barove
i našla sam ga.
Rekli su: "Da, tu je."
Rekoh: "Dobro, nemojte ništa da mu kažete."
"Samo želim da se uverim da je negde."
Ali, par takvih incidenata je počelo da se javlja tu i tamo,
koliko sam ja znala, i bilo je uznemirujuće.
Ali nije voleo o tome da priča.
Radije bi to potisnuo dublje.
Mnogo umetnika se muči sa zavisnošću.
Potreban im je odušak.
Tu je prisutan i beskrajan pritisak zabavljačke industrije.
Pritisak na sceni.
Pritisak da sve zadovoljite odjednom.
Pritisak da održi brak sa mojom majkom
ili da nastavi da odlazi na turneje.
Mislim da je osećao težinu sveta na svojim ramenima
i to ga je odvelo piću.
Možete li da mi kažete na čemu sada radite?
Komponujem i snimam novi album,
u istočnom delu Long Ajlenda.
Imam mali studio.
"China", grubi miks, 16.12.1992.
Želeo je da to uradi
na ostrvu Šelter,
jer je osećao povezanost na istočnoj strani Long Ajlenda.
Sakupljam snimke.
Radni naslov za ovo je "The Shelter Island Sessions".
Mislio je: "Da budemo tu, gde sam rođen i odrastao."
Bili je hteo da sam uradi produkciju.
Sada je Bili pisao pesme, komponovao muziku,
piše tekst, vodi studio.
Nije mogao sve da uradi. To je previše zaduženja.
Rekao je: "Moram da nađem producenta."
Pa je pozvao Denija Korčmara.
Inicijalno smo otišli i odneli snimke u drugi studio,
da bismo mogli da ih slušamo i vidimo šta ima na njima.
Pitao me je: "Šta misliš?"
Rekoh: "Tri stvari iskreno volim."
"Volim tekstopisca. Odličan je."
"Volim klavijaturistu i pevača."
"Sve ostalo je sranje."
Osećao sam da su momci toliko postali podložni,
da je zvučalo kao da se foliraju.
Rekoh: "Da dovedem svoje ljude."
"Ako ne uspe, uvek možeš da se vratiš na staro."
"Ništa loše neće ispasti."
Ne želim da odbijem nove ideje
samo zato što sam navikao da neke stvari radim na određeni način.
I svidelo mi se to što sam čuo.
Ali u tami
Video sam tvoja upaljena svetla
Čuo sam da se Bili vratio u studio sa novim bendom.
Rekao sam: "Pozvaću Bilija."
Rekao je: "Šta želiš?"
Rekao sam: "Šta se dešava?"
Kaže: "Kako misliš, šta se dešava?"
"Ti si pozvao mene. Šta se dešava?"
Rekoh: "Bili, znam."
Reče: "Libe, moram da probam ovo."
"Samo hoću da probam. Uradićemo samo jednu pesmu."
Jedna pesma je postala dve,
pa tri, i na kraju, ceo album.
Bilo je vreme da se okrene list.
Bili je okrenuo list na težak način.
Bio je moj bubnjar dugo vremena.
Prosto nije išlo između mene i Libertija.
Bilo je razlika u tempu.
Bilo je razlika u ličnim životima.
Bilo je to slično razvodu, i bilo je zajedljivo.
Došlo je do tenzija usled toga.
Bilo je dosta svađa.
Bilo je dosta ljutnje.
Sećam se da sam bio ljut zbog toga.
Poslao sam mu faks i rekao:
"Bili, jasno mi je da moraš da radiš to što radiš, tvoje ime je na ploči."
"Ali ako ti budem ikada bio potreban, pozovi me, tu sam."
"Ali, ako trebam Deniju Korčmaru, neka me poljubi u dupe."
Bili je uzeo taj faks
i zakačio ga je na zid studija.
Mnogi su bili ljuti na mene
jer misle da sam uradio nešto loše Libertiju.
I neću da se izvinjavam zbog toga.
Nije išlo između nas, i to je ono što se desilo.
Mislim da je Lib bio ogorčen zbog toga,
ali smo se pomirili, i ponovo smo prijatelji.
B, D, i F# u našoj desnoj ruci.
B, D, E.
Samo A, C#.
Znam da je bio briljantan,
ali nisam imao pojma koliko je bio dobar dok nisam ušao u studio sa njim.
Njegova adaptacija evropske muzike u pop muziku
je bilo nešto što niko nije radio.
Svi su crpeli inspiraciju iz folk muzike, bluza,
ili trenutne pop muzike.
Počeo je da koristi elemente koji nisu toliko korišćeni.
G, D, F# u desnoj ruci.
Video sam izjavu Nila Dajmonda, koga smatram izuzetnim tekstopiscem,
i pričao je o tome kako postaje previše uljuljkan u svoje komponovanje.
Rekao je: "Oprostio sam sebi što nisam Betoven."
I čim sam to pročitao, shvatio sam da je to moj problem.
Nisam sebi oprostio što nisam Betoven.
A nervirao bih se, jer, po meni,
Betoven je bio najveći kompozitor na svetu.
Moja istorija muzičara
je počela kada sam čuo klasičnu muziku,
jer je moj otac bio klasično muzički obrazovan,
i zato što je takve radio stanice slušala moja majka.
Mnogo dece kada je prvo počelo da sluša radio,
slušali su pop muziku.
Ja sam čuo Mocarta, Baha, Betovena.
I bilo je očaravajuće.
Uneo sam klasično obrazovanje u svoje komponovanje.
Radilo se o izvođenju nekog dela, samostalno, bez reči.
Na primer, "Uptown Girl".
Mogla je da bude Mocartovo delo.
I to prožima mnoge moje pesme.
Na primer, "This Night" je preuzeto direktno od Betovena.
Iz numere "Pathétique".
Tu je Betoven bio najviše melodičan.
Ali, koristio sam ovaj deo "Pathétique" za refren pesme "This Night".
Ali, priznao sam mu zasluge.
Na poleđini albuma piše: "L. V. Betoven".
Ljudi kažu da sam pokrao Betovena, nisam ga pokrao.
Nisam mu platio, ali ga nisam pokrao.
Dugo se poznajemo.
Svirao sam violinu na "Downeaster 'Alexa'".
I primetio da je ljubitelj klasične muzike.
Ume da svira klavir, ume da aranžira za orkestar.
Ono što cenim kod njega su harmonijske progresije.
Kao u "Allentown"-u, prepuno je harmonijskih modulacija.
Uvek sam bio fasciniran kako manevriše harmonijama.
U klasičnoj muzici se nalazi isto.
Svi mi stojimo na ramenima velikana.
Muzika ne dolazi iz vazduha.
Dolazi iz rada i učenja.
Uzmete ono što je stvoreno.
Čujete to, upijete,
i onda ga reprodukujete, ali poboljšano vašim potpisom.
Tako muzika nastavlja da živi.
Ne znam kako da odsviram.
Ovako leva ruka arpežira.
Niko nije rastao u epruveti.
Svi rastemo pod nečijim uticajem.
Verovatno kradem sve vreme, a da to i ne znam.
On ima tu harmoniju u svojoj glavi.
Zapamtite, on samo prati svoje instinkte kada sedne za klavir.
A njegovi instinkti imaju velike veze sa klasičnom muzikom,
kao i sa bluzom i rokenrolom, koje je voleo.
Taj album je putovanje.
Jedna pesma vuče drugu.
Tu postoji krug pesama.
Mnogo toga je imalo veze sa tim kako pišem.
Postoji stanje sna u koje upadnem,
nešto poput transa.
Tu je tok, kao reka.
I još nečeg sam se setio: kada radimo stajanja...
Kako nastavljaš...
Pesma "The River of Dreams" mi je došla u snu.
Probudio sam se sa ritmom u ušima,
čuo sam poziv i odgovor, aspekt gospela u njoj.
Nisam gospel umetnik,
ali to mi je bilo potpuno drugačije.
Rekoh: "Moram ovo da napišem."
"Ne, ne." Odmah sam odbio.
Poziv i odgovor, kao što rade u crkvama.
Otišao sam da se istuširam, sapunjao sam se i pevao...
I nije htelo da ode.
Postalo je deo mog bića. Nije htelo da me napusti.
Rekoh: "Ovo ćeš da napišeš,
hteo ti to ili ne."
Kada je nešto tako snažno i evokativno,
obično treba da ga pratiš.
Mora da bude napisano.
U sred noći
Hodao sam u snu
Otišao do obale reke
Reke veoma duboke
Mora da sam tražio nešto
Nešto sveto što sam izgubio
Ali reka je široka
I teško ju je preći
U sred noći
Hodao sam u snu
Prolazio sam kroz katarzu.
Morao sam da ponovo otkrijem veru u humanost.
Morao sam da obnovim veru u samog sebe.
Morao sam da se iskupim.
Iako znam da je reka široka
Hodam tamo svako veče I stojim na obali
Pokušavam da pređem na drugu stranu
Da bih najzad našao Ono što tražim
U sred noći
Hodao sam u snu
Kroz dolinu straha
Do duboke reke
Tražio sam nešto
Oteto iz moje duše
Nešto što nikad ne bih izgubio Nešto što su mi ukrali
Kada sam došao do kraja albuma,
prepoznao sam da je oblik pesme dostigao pun krug.
Umorio sam se od pisanja reči.
Nisam hteo da odustanem od muzike, ni da prestanem da je komponujem.
Ali, rekao sam šta sam imao.
To je otprilike to što se tiče mog komponovanja.
Sedim u Avalonu
Gledam kišu kako lije
Bio sam umoran tiranije rime.
Svi su ponovo kod kuće
Pitala sam ga zašto je prestao da piše pop pesme,
a on je rekao zato što je to najgroznije,
najbolnije iskustvo kroz koje je ikada prošao.
Jer je perfekcionista
i to mu je uništavalo život.
To su poslednje reči koje imam da kažem
Komponovanje je nešto što morate. Kao kada ste gladni.
Ako nemate to u sebi, prosto nećete pisati pesme.
Biće drugih reči nekog drugog dana
Mislim da je, kada je napisao "Famous Last Words",
rekao: "Ne želim više da se takmičim sa samim sobom."
"Ne želim da se poredim sa "Just the Way You Are",
ili "Stranger" ili bilo kojom drugom.
Mislim da dođe vreme kada morate da budete filozof i kažete:
"Sada je vreme da budem tihi stoik".
I poštujem to.
Ovo su poslednje reči koje želim da kažem
I dalje osećam da je to bio normalan način progresa.
Pa sam, da tako kažem, zatvorio knjigu.
Hvala vam.
Kada je Bili prestao da piše, govorio je o tome
kako kada jednom postane slavan, svi će previše istraživati
šta je to što je imao da kaže u svojim pesmama,
i sve će da se vidi ili čuje kroz filter njegove slave,
njegovog privatnog života, brakova.
I nešto je puklo. Nešto se pokidalo.
Mislim da je za nešto od toga zaslužan i strah.
Nije želeo da bude neko ko stvara manje vrednosti što je stariji.
Mislim da je Bili želeo određenu vrstu priznanja koju nikada nije dobio.
Ozbiljnu, literarnu, poetsku.
Reakcija kritičara na Bilija se poboljšala tokom godina,
ali mislim da mu to nije bilo dovoljno.
Evo nečeg malo tužnog u vezi sa tim:
imate osobu koja je poput izvora kreativnosti koji je presušio.
Gledati tu osobu koja je još uvek veoma funkcionalan umetnik,
koja je nepromenjeno živahna tokom izvođenja,
ali je prestala da piše.
To je kao zagonetka.
U sred noći
Hodao sam u snu
Kroz pustinju istine
Do duboke reke
Svi završavamo u okeanu
Svi počinjemo na potoku
Nakon što sam napisao "River of Dreams",
bilo je neophodno da prestanem da pišem pesme.
Ali, bio je to hit. Ko bi rekao.
Sting i Bili Džoel su favoriti za Gremi
Ne samo da je povratio novac, već se vratio veći i bolji,
možda zbog raznovrsnosti.
"Srušili ste me, jebite se. Vratiću se i osvetiti."
Prošlo je tri godine od poslednje turneje.
Ali, da kreneš na turneju sa albumom koji je prvi na top listi,
to čini mnogo lakše da se popneš na pozornicu.
Dok je gomila tražila još na kraju večeri,
Bili se izvukao na zadnja vrata i krenuo na sledeći šou.
A taj šou je bio u Bostonu.
Onda u Filadelfiju, pa Njujork.
Turneja "River of Dreams" će trajati dve godine.
Pitali smo se kako vaša ćerka Aleksa i Kristi
podnose to što ste tako dugo na turneji?
Da li idu sa vama?
Pridružiće mi se, s vremena na vreme.
Činjenica da je Aleksa sada u drugom razredu
joj otežava da dođe.
Ali, to je jedan od razloga zbog koga ovo nazivam
poslednjom turnejom na kojoj ću biti.
Ne želim da nastavim da živim kao Vili Loman.
Želite da gledate svoje dete kako raste.
Da. Ne želim da postanem čika tata.
Naš odnos je prešao od veoma zabavnog
i potpunog uživanja jedno u drugome
do toga da ga je posao konzumirao.
Ako bih i došla na turneju, ne bih ga viđala,
jer je proces revitalizacije nakon predstave
trajao do kasno u noć.
Pitala sam se: "Šta ja tražim ovde?"
I pomislila bih: "Ne znam šta da radim."
"Ali, ne mogu da budem usamljena,
samo ja i Aleksa,
u toj velikoj, staroj kući koja bi trebalo da je prepuna života,
ljubavi, muzike i...
smeha i svega."
Stvari su počele da propadaju.
Bio sam u vezi sa nekim do koga mi je veoma stalo,
ali nisam mogao da budem kod kuće.
Nisam mogao da budem sa porodicom.
To je bilo jako tužno vreme za mene.
Laku noć, anđele moj Vreme je da sklopiš oči
I sačuvaš pitanja za drugi dan
U to vreme,
mislim da je Aleksa znala da će joj se roditelji rastati.
A za dete je to veoma traumatično.
Bilo joj je potrebno da zna da ću uvek biti tu.
Obećao sam da te nikada neću ostaviti...
Laku noć, anđele moj, lepo spavaj
Ne mogu ni da pričam o tome bez knedle u grlu.
Gde god da kreneš, bez obzira kuda...
Napisao je tu pesmu govoreći da, bez obzira na sve,
ja te neću napustiti.
Laku noć, anđele Vreme je da spavaš
I želim da ti kažem još toliko toga
Sećam se da je to bilo veoma emotivan i buran period.
...kad smo plovili na smaragdu...
Mislim da nije tajna da je počeo jako puno da pije,
i nije mogao da se seti šta je radio dok je pio,
pa nije ni znao kako je mogao da povredi ljude.
Vode su tamne i duboke U ovom drevnom srcu
Pretvarala bih se da spavam kada bi ušao,
jer nisam želela da ga vidim u tom stanju.
Jedne noći smo se svađali,
i rekla sam: "Ne mogu više da trpim ovo."
"Odvešću Aleksu u Njujork i ostaviću te."
On reče: "Dobro. Idi."
Shvatio sam da ljubav nije beton.
Znate, osećate se kao da jeste.
Ali, neke stvari ga nagrizaju.
I na kraju vas sustigne.
I teško je.
Bio sam uništen.
Ponekad vam dete može zaplakati
I ako otpevate ovu uspavanku
Onda će u vašem srcu uvek biti...
Pokušala sam. Želela sam da uspe.
Znala sam koliko sam srećna,
da imam muziku i sve to, ali...
Prosto nije funkcionisalo.
Jednog dana sve će nestati
Ali uspavanke će nastaviti
One nikada ne umiru
Tako ćemo ti i ja biti
Džoel i Brinkli se rastaju Razdvojeni od Dana zahvalnosti
U svakom srcu ima mesta
Utočište, bezbedno i jako
Da rane zacele
Od ljubavi prošlih
Dok ne dođe nova
Rekao bih, ako postoji univerzalni ključ
koji otključava ono što se nalazi u pesmama,
verovatno bi to bio moj odnos sa drugima.
Na sve što sam pisao je uticao neko.
I dalje osećam preveliku tugu...
Znate, prava ljubav nije samo lebdenje na oblacima i u ekstazi.
Veliki deo je bol.
I svaki put kada bih držao ružu
Samo bih osećao njeno trnje
I tako to prolazi I tako to odlazi
Uskoro ćeš i ti, pretpostavljam
Teško je da pišem nešto veoma jednostavno i duboko.
Dešava se jednom u životu, ponekad.
Onda bi to bila moja najveća greška
Ima diskorda u sebi.
Ima nezgodnu notu skoro u svakom akordu.
Tu notu treba rešiti.
To je "sus" akord. Stvara napetost.
Da je izbor prepušten meni
Kao kraj romanse.
Nema rešenja,
što je užasavajuće i pomisliti.
I da je ovo srce tvoje da ga slomiš
Zato sam je napisao.
Nerazrešeni akordi.
I tako to ide I tako to ide
I ti si jedina koja zna
Vratio se.
Jedan jedini, "Piano Men", Bili Džoel
upravo je započeo svoju turneju po istočnoj obali.
Prva reakcija kada čujete
da je umetnik ponovo na turneji je:
"O, promoviše novi album." To je jedinstveni koncept.
Ovo je prvi put da smo krenuli na turneju bez novog albuma.
Tako da je i za nas novo.
Od sada pa do kraja godine,
u Evropi, Aziji i SAD, održaće skoro stotinu koncerata.
Umoran je od puta, ali tih dva sata na pozornici,
to još uvek voli.
Izađi, Virdžinija, ne dozvoli da čekam
Vi katoličke devojke počinjete prekasno
Pre ili kasnije, sve se svodi na veru
Možda sam ja baš taj
Kada izvodite muziku, morate sve da date na sceni.
Ne možete da se ustežete.
A tu je i euforija.
Mislim da mi je to bilo potrebno u tom periodu života.
Samo dobri umiru mladi
To je ono što vam kažem
Samo dobri umiru mladi
I tada sam počeo da radim Eltonove turneje.
Večeras se "Piano Man" i "Rocket Man" susreću na sceni.
I zato je scena spremna za turneju veka, kako je neki zovu.
U petak uveče sam upao na tvoju žurku
U subotu sam ti se izvinio
Svanula je nedelja, i izbacila si me...
Bio sam svestan da su ljudi shvatili da je tu bilo rivalstva.
Uvek su me poredili sa Eltonom jer je on prvi imao hit.
U to vreme sam to mrzeo,
ali sam prevazišao.
Možda si u pravu
Možda sam lud
To je bilo zdravo takmičenje između njih dvojice.
Obojica drugačije sviraju klavir,
pa sam pomislio da bi super išli jedan uz drugog.
Ne pokušavaj da me spasiš
Dok smo išli na turneju sa Eltonom,
bilo je kao u kampu. Bilo je zabavno.
I uživala sam gledajući drugarstvo između njih dvojice.
Koliko ima kostima iza scene?
Dosta sam ih bacio, pa ih ima verovatno oko 20.
-Dvadeset! -Stiže ih još.
-A koliko ih ti imaš? -To je to.
Uživali smo, publici se svidelo,
a koncerti su bivali sve veći i veći,
do pedeset, osamdeset hiljada ljudi.
I trajalo je 16 godina.
Možda si u pravu
Rekoh, jedan, dva, jedan, dva, tri, četiri
I često smo čitali u poslednje vreme
da je za vas pop muzika stvar prošlosti,
a da je klasična muzika
pravac u kom krećete od sada.
-Ima li tu istine? -Da.
Ne kažem da sam, znate,
dovoljno dobar da komponujem klasičnu muziku, ali počinjem.
Znate, pisao sam muziku
za tog lika, Bilija Džoela, sve ove godine.
Pomalo sam umoran od njega.
Kada sam počinjao da pišem muziku, klasika je bila devojka iz komšiluka.
Onda sam bio oduševljen
zavodnicom po imenu rokenrol, znate,
u crnim mrežastim čarapama,
razmazanom maskarom koja je pušila cigarete.
I to je bila strastvena afera dobrih 25 godina mog života.
Onda, odjednom, ponovo sam otkrio devojku iz komšiluka.
Prvo delo koje sam potpuno završio
se zove "Soliloquoy on a Separation",
o mojoj ćerki koja me posećuje
nakon razvoda, a zatim odlazi.
Te emocije koje sam imao
nisu bile nešto što bih lako izrazio stihovima.
Znate, gledam svoje dete kako dolazi, gledam je kako odlazi.
Bol je ogroman, jer želim da budem otac, a ne mogu.
I napisao sam ove akorde: Rastajemo se
I onda gledam kako odlaziš
A onda se polako vraćam
U tu tihu kuću
I rekoh: "Zašto moram to da kažem?"
Muzika to govori.
Možda sam u tom trenutku života
bio spreman da se izrazim isključivo putem muzike.
Ali sam shvatio dok sam pisao delo,
ja nisam osoba koja će to svirati.
Mogu da sviram neke delove, sve više i više,
i mogu dovoljno dobro da komponujem da neko zapiše to notama.
Ali ne mogu da sviram bravure kako bi trebalo da se sviraju.
Hjung-ki, to je njegova specijalnost,
Rahmanjinov, Šopen, Čajkovski.
Ovo je momak koji želim da svira moje stvari.
Hoćete li da prvi put bude kao predlog,
ili želite...
-Ne, može da bude snažnije. -Može da bude, zar ne?
Već je prisutno.
Da.
Izgubio je sposobnost
da čita muziku i zapisuje notama.
Pa sve što radi je iz sluha,
što je po meni zadivljujuće.
Neverovatno je.
Mnoštvo njegovih obožavalaca to ne razume.
"Čekaj malo. On je čovek sa klavirom. On je sjajni pijanista."
"Šta ćeš mu ti?"
Naravno, on je fantastičan pijanista.
Ali to je kao da tražite od balerine da igra brejkdens,
ili obrnuto.
Oboje su sjajni u svojoj branši,
ali ne znači da mogu da budu u drugoj.
A onda mora da... A onda otvaramo sa F.
On čuje na određeni način.
Klasična muzika je nešto što mu je jako blisko srcu.
I osećate to.
Radili smo na deset kompozicija za klavir
koje bi na kraju postale album "Fantasies and Delusions".
Nazvao sam ga tako,
jer sam shvatio da sam u zabludi da sebe smatram kompozitorom klasike.
Znate, ja sam rokenrol pijanista.
To je fantazija. Zabluda. Nazovimo to pravim imenom.
Album ima par neverovatnih trenutaka.
Ovo je iz "Innamorato".
Uz to idu nerazdvojni stihovi:
"Ti si želja srca moga".
I stalno se ponavlja.
To je opsesija.
Jedan, dva, tri, četiri.
Ovaj album se izdvaja na mnoge načine.
Bio je broj jedan
na listi klasične muzike "Bilborda" 18 nedelja.
Mislim da je to i jedan od najuspešnijih albuma klasične muzike.
Znao sam da će ga kritičari klasike samleti,
ali sam pokušavao da prenesem ono što volim,
a to je romantična klavirska muzika.
Mislim da je, na neki način,
taj album za mene omaž ocu.
To je omaž našem ocu.
Ne znam da li Bil tako misli, ali možda je podsvesno.
Bio je još uvek živ kada sam snimio "Fantasies and Delusions".
Ali nikada nisam čuo šta misli o mojim delima na klaviru.
Znam da je moj otac imao dosta problema sa napuštanjem.
Otac ga je napustio sa sedam godina.
Nikada to nije preboleo.
Bio je to veoma uticajan trenutak u njegovom životu
kada ga je našao, ali morao je da ga nađe.
Mislim da mu je srce slomilo to što otac nije hteo da dođe kod njega.
Morao je da ode u Beč.
Uvek je tražio tu dublju vezu.
Štaviše, mislim da ju je pronašao više kroz svog brata, Aleksa,
koji je bio dirigent.
I mislim da mu je mnogo značilo
da najzad nađe vezu
sa tim delom svoje porodice.
Šteta što tata nije bio muzičar.
Mislim da bi bio jako srećan
da samo radi u maloj operskoj kući.
I ja isto mislim.
Svirao mi je sve te opere na klaviru pre nego što bismo ih gledali.
Znam da je voleo muziku.
Zaista je iskreno voleo muziku, ali je mrzeo svoje umeće.
Imali smo klavir u posebnoj sobi u koju je išao da svira.
Verovatno bi svirao Šopena ili Betovenovu sonatu,
i izašao bi iz sobe tmuran i besan:
"Grozan sam."
Meni je zvučalo sjajno.
I pomislio sam, kad bih ja tako mogao da sviram, bio bih jako srećan.
Ali, nikada nije bio zadovoljan kako je svirao.
I rekao sam sebi, kad sam bio mali,
"Ne želim da budem takav."
"Ne želim da imam takav odnos prema muzici."
Pa nikada nisam pokušavao da postanem koncertni pijanista.
Pošao sam drugim pravcem, gde sam...
Želeo da stvaram svoju muziku.
Bio je jako ponosan na tebe. Zaista.
Tata je bio veoma ponosan na Bila i sve što je postigao.
Mislite da Bili zna da je bio ponosan na njega?
Mislim da ne, znate.
Rekao sam mu, ali nije mi verovao.
Mislim da mu je tata bio karika koja nedostaje mnogim stvarima.
Kada je preminuo, malo sam poludeo.
"Otišao je, i nikada ga neću upoznati."
Ali, nisam imao animoziteta prema njemu.
Samo osećaj gubitka.
I mislim da je želeo da mi kaže da me voli,
ali to nikada nisam čuo.
Kada je Hauard umirao, bili smo pored njega.
I sećam se,
Bili i Hauard su se dugo gledali.
Sa praznim izrazima lica.
Bez emocija, bez ičega.
Sigurna sam da je ostavio veliku prazninu u bratovljevom životu,
i rupu u njegovom srcu.
Mama mi je govorila:
"Milost se ne može siliti."
Nisam to razumeo kao mali,
ali kako sam odrastao, razumeo sam.
Pa sam mu odavno oprostio.
Morate da možete da oprostite, da biste ozdravili.
Nakon "Fantasies and Delusions", pomislio sam: "Dobro, završio sam."
Ne samo sa klasičnom, već i popularnom muzikom.
Već dugo vremena
sam izvođač i rok-zvezda.
I pomislio sam: "Šta još ima tu za mene?"
Osećao sam da mi nešto nedostaje.
"Daily News" izveštava
da se pevač upravo verio sa svojom devojkom Keti Li.
Što se tiče dugih veza,
veoma sam se stideo vezivanja.
Ali, to je bilo nekako novo,
pa mislim da su sva pravila otišla u vetar.
Kada se zaljubite, zaljubili ste se.
Nije kao da letite. Padate.
Kada smo se smuvali,
Bil je hteo da pauzira turneje.
Poverovala sam mu na reč
i mislila da je to ono što želi.
Često bi govorio: "Dosta mi je da budem Bili Džoel,
dosta mi je da sviram jedne te iste pesme."
I mislim da je to nezadovoljstvo
stvarima koje je mnogo voleo,
mislim da je to bilo teško za njega.
Kada nemate ništa novo da ponudite,
nemate iza čega da se krijete.
Mislim da ga je to izložilo svetu
i pojačalo njegove poteškoće.
U tom trenutku života je mnogo pio.
Tokom godina je imao dosta neprijatnosti.
Pravio je gluposti u javnosti.
A kada se to desi, javnost može da se okrene protiv vas.
Počinjemo automobilskom nesrećom Bilija Džoela na Long Ajlendu jutros.
Pevač super-zvezda se oporavlja od velikog straha.
Znate, uz slavu dolazi i ogovaranje.
Glasine.
Ne volim tabloide.
Bilo mu je teško da bude u jednom od najvećih svetskih
medijskih centara, jer je bio pod lupom.
Voleli su da ističu koje je sve greške napravio.
A Bili Džoel je imao još jedan veliki hit, ali ne onaj koji je želeo.
Pevač je juče uleteo u kuću autom, treći put za dve godine.
Pitanje od jutros, Eriče:
da li je neko stavio više od hleba u teglu Bilija Džoela sinoć?
Na primer, glasine da sam imao mnogo kazni za vožnju pod alkoholom.
To se nikada nije desilo, ali ljudi su ponavljali mit.
"On ima toliko kazni za pijanu vožnju." Nikada nisam, jebite se.
To je bio jalov period, u kome nije pisao,
a i slikao javnosti o njemu ije bila lepa.
Postao je tema viceva.
Mogu slep da vozim ovim ulicama.
Kada kažem da je bio glavna tema,
mislim na to da su ga tretirali kao neozbiljnu osobu.
To je bilo blizu.
Skoro da sam dobio srčani udar-ar-ar-ar...
Novinari umeju da budu zli,
pa nije lako kada ti posvete toliku pažnju.
Stvarno mi je teško da pričam o tom periodu.
Osećala sam da treba da stvara,
da piše muziku, drži koncerte,
da smanji anksioznost
usled nedostatka umetničkog oduška.
A tu je bila i borba sa zavisnošću.
Bilo je jako teško da to prebrodim,
jer nisam imala iskustva sa tim.
Ali, otišao je na odvikavanje u "Beti Ford".
Dala mi je ultimatum.
"Ili ćeš uraditi nešto u vezi sa pijanstvom,
ili ovo neće uspeti."
Bili je rehabilitovan
Kada je prvi put došao kući iz "Beti Ford",
to je bilo veoma ranjiv period za oboje.
Uvek sam se pitao o tom periodu sa njim,
jer je u tom trenutku Bili bio trezan. Uvek sam mislio
da je otkrivao drugi deo sebe.
A kada otkrijete drugi deo sebe, promenite se.
Iskusio je sve.
Živeo je taj ogroman život.
Ali, ja sam bila mlada,
i nisam iskusila ništa.
Uvek sam želela da izlazim,
a Bili je želeo da bude kod kuće.
U tom trenutku, veza nije dobro funkcionisala.
Naša Keti Li će vam pokazati
kako da grilujete kod kuće...
Postala je veoma fokusirana na karijeru,
želela je da bude u gradu, da se druži.
Bilo je priče da je imala aferu sa nekim.
To je gomila gluposti.
Samo smo se udaljili.
Želela sam sve to da radimo zajedno.
Ali mislim da je tu došla do izražaja razlika u godinama.
Takođe mislim da je možda bio prisutan prezir
jer sam ga primorala da ode u "Beti Ford".
Kod odvikavanja, ne idete ni kod koga drugog.
Idete kod sebe.
Morate da to želite.
Ja to nisam.
Bilo je teško za našu vezu,
i na mnoge načine teško da se povratim od toga.
Mislim da niko od nas nije želeo da ne uspe,
ali je bilo očigledno da nije funkcionisalo.
Sećam se da smo večerali,
i rekla sam: "Bile, nesrećna sam."
On reče: "Želiš li razvod?"
Rekoh: "Da."
On reče: "Dobro". I to je bilo to.
Prolazio sam kroz još jedan razvod.
Treći put.
Trostruki gubitnik.
I ponovo se plašio da ostanem sam, da umrem sam.
Da više nemam tu osobu u svom životu
i da starim.
Bili Džoel i njegova žena kažu da je kraj petogodišeg braka
Ponovo sam pio, samo da ublažim bol.
To je bilo izgubljeno vreme.
Večerali smo.
Bili je bio u suštini slomljen.
Suze su mi tekle i rekao je:
"Imam pola milijarde dolara, i nikoga koga bih voleo."
To vas povredi, dušu iščupa
kada gledate nekoga kako pada u taj jaz.
Taj vremenski period se poklopio sa ponovnim radom sa Eltonom.
Koncert Bilija Džoela sa Eltonom Džonom je otkazan.
Džoel i Džon su otkazali svoj sinoćni koncert u Detroitu.
Otkazao je koncert u četvrtak.
Naravno, svi su se brinuli za Bilija Džoela.
Priča koje se sećam je da je Elton Džon optužio Bilja Džoela da mnogo pije,
što se Biliju Džoelu nije svidelo
kada je pročitao.
Bili nije želeo da čuje o tome, a posebno ne javno.
I to je dovelo do nekih pitanja
o tome kuda kreće njegova karijera.
Mislim da nije želeo da njegovi problemi budu izloženi javnosti.
Pa ga je to iznerviralo.
Elton je prokomentarisao da mi je potrebna prava rehabilitacija.
Sročio je to u frazu: "On je pijandura."
A to me je povredilo. Rekoh: "Čekaj malo."
"Valjda me poznaješ bolje od toga?"
Pa smo se neko vreme posvađali.
Stvari su se nekako poklopile u tom periodu.
Osećao sam se razbijeno.
Da. To je bilo dno dna.
Bio sam razočaran time što sam mislio da sve to znači.
Kao da su svi znaci ukazivali: Dosta!
Napisao sam pismo bendu: "Ne želim više ovo da radim."
"Prestaću."
Dragi prijatelji - prošla je skoro godina otkako sam prestao sa turnejama...
Želeo bih da se povučem iz javnog života.
Doneo sam odluku da završim svoju izvođačku karijeru...
Mislim da je pokušavao da spasi svoj život.
Teško je da imate kontrolu nad sobom kada tako teško radite.
Da biste preživeli, morate da ostavite to iza sebe.
Vreme je da odem sa pozornice.
Pričao je o pauzi godinama,
ali ovo je zaista bilo zbogom.
Postao je veoma nekomunikativan.
Nisam pričao sa njim mnogo tokom tog perioda.
I moram da kažem da sam bio zabrinut za njega,
jer sam verovao da Bili, bez tog douška,
neće imati za šta da živi.
I pomislio sam da...
Iskreno sam mislio da... Da je samo pitanje trenutka.
U početku
Bilo je hladno i bila je noć
Sa 18 godina sam kupio prvi čamac.
Bio je nekih 5,5 metara dug.
Od veslanja je mogla srčka da vas strefi, bio je bušan kao sito.
Ali, bio je moj brod.
Mnogo toga je značilo da budete na vodi.
Između ostalog i sloboda.
Otisnuli ste se sa kopna i prepušteni ste sami sebi.
Vi ste navigator.
Vi kontrolišete kuda idete.
Previše kraljevstava
Previše zastava...
Uvek morate da imate kontrolu.
I to je nekako uzbudljivo.
Previše rana treba da zaceli
Vreme je neumitno
Ja kontrolišem. Ja sam kapetan svog broda,
protiv svih sila prirode.
I veoma je snažno. Veoma moćno.
Dugo je vremena prošlo
A sada sam sa tobom
Nakon dve stotine godina
Slično je muzici. Isceljujuće je.
Pravio sam mnogo grešaka u životu.
Ali zbog njih sam odrastao. Iz njih sam naučio.
I nakon svega što sam preživeo,
i dalje verujem u ljubav i veze.
To je oduvek bio veliki faktor u mom životu.
Verovatno sam romantik.
Kada upoznate nekoga ko vam opčini maštu,
to obnavlja, revitalizuje.
Sećam se kada sam upoznao Aleksis otišli smo kod mene kući
i želeo sam da joj sviram na klaviru.
To je moj oblik komunikacije.
Jedna scena iz filma "Sedam godina vernosti"
sa Tomom Evelom
u kojoj želi da impresionira Merlin Monro.
Pa joj svira Rahmanjinova.
Došla si. Drago mi je.
Nosio je maramu oko vrata, pušio cigaretu.
Ne prestaj. Nikada ne prestaj.
Svirao sam joj, a ona uopšte nije bila impresionirana.
Nimalo.
Bilo joj je baš briga šta sviram,
i pomislio sam: "Dobro, ovo ne funkcioniše."
Uopšte nije bila impresionirana čitavom pojavom Bilija Džoela,
što je mene impresioniralo, jer sam pomislio: "Dobro."
"Možda je tu jer joj se ja sviđam,
a ne taj Bili Džoel."
Ostali smo u kontaktu nakon što smo se upoznali.
Pričali smo telefonom, razmenjivali imejlove,
i veoma smo se dobro upoznali.
I osećala sam se opušteno pored njega.
Ne znam da li sam bio spreman da započnem novu vezu.
Mislio sam da to neće biti moguće.
"Kako ću ponovo to da uradim?"
"Ne mogu ponovo kroz to da prolazim."
Ali, odjednom, nešto se desilo.
Nešto se pojavilo, i bio sam spreman.
Kada smo Aleksis i ja počeli da se viđamo, još uvek je radila.
Vodila je celo odeljenje finansijske kompanije
i bila jako uspešna.
A ja više nisam mislio da radim,
pa sam dosta vremena provodio kod kuće.
A kada bi došla kući, ja sam kuvao i servirao večeru.
Pravi opasan terijaki losos.
Marinirao bi ga čitav dan za mene, i spremio ga sa povrćem,
pa bih došla kući na lososa, povrće i čašu vina.
Bilo je predivno.
Nisam razmišljao da ponovo imam decu.
Mislio sam da sam prestar.
Pogledaj, velika devojčica.
Ali, takva je radost što imam dečicu u životu.
Imam vremena da budem sa njima.
Ne moram da snimam. Ne moram da komponujem.
Mogu samo da se družim sa decom.
Možeš li da kažeš: "Volim te, tata?"
Volim te, tata!
Bilova glavna uzrečica je:
"Biću najbolji tata što mogu, jer ja nisam imao oca."
I nakon godina učenja i ličnog razvoja,
moja deca imaju najbolju verziju njega.
Zaista su srećna.
Želim da se uverim da imaju sve što im je potrebno od mene.
Pa sam se fokusirao
i veoma, veoma ozbiljno shvatio posao oca.
Mislio sam: "Ovo mi je nedostajalo."
"Hoću da se uverim da njima ne nedostaje."
Nisam znao da li će biti muzikalni ili ne,
ali mora da postoji neki genetički aspekt.
Roditelji su imali fenomenalne muzičke sposobnosti.
I moj brat ih ima.
Moja najstarija ćerka Aleksa takođe.
Dela ih ima.
Može da odsvira melodije na klaviru
iako uopšte ne zna kako da svira klavir.
A sebe vidim u najmlađoj, Remi.
Ona svira. Ona peva.
To je deo DNK.
To je istorija.
I nastavlja se.
U početku, bili smo zajedno par godina pre dece,
i potpuno je prestao sa koncertima.
Svuda smo putovali.
Išli motociklom od Mejna do Long Ajlenda.
Bili smo stalno na brodu. Bili smo u Evropi.
Mnogo smo se zabavljali.
Bila je to penzija.
Nisam želeo da to radim više.
Mislio sam da je taj deo života gotov.
Mislim da je uživao
što nije na turneji i što ne radi.
Ali, onda se sve promenilo.
66 miliona Amerikanaca se sprema na udar.
Vreme se pogoršava,
i postaje sve gore i gore.
Bože.
Sendi će biti zapamćena kao najgora oluja u istoriji.
Sendi je uništila veliki deo južne obale Long Ajlenda.
Bio sam tamo tokom oluje,
i video kako su brodovi iščupani sa sidrišta,
kako udaraju u obalu,
kako se kuće plave.
Bilo je strašno.
Ja sam sa Long Ajlenda.
Ovo su moji koreni. Ovo je moj dom.
I bolelo me je da gledam štetu i kako se životi uništavaju.
Organizovali su dobrotvorni koncert za obnovu
i pozvali su mene.
Pristao sam, iako tada nisam nastupao.
Koje vokale želite?
Bilo je nešto što mogu da uradim.
Nisam mogao da budem u prvom talasu, ali mogao sam u drugom.
Uživo iz Medison Skver Gardena, 12. decembar 2012:
Koncert za pomoć nakon uragana Sendi.
Kakva je to ekipa bila.
Svi su bili tu, znate?
Mekartni, Daltri i Taunsend,
Kit Ričards.
Kada smo svirali 12.12.'12,
Bili nekoliko godina nije nastupao,
niti je izgledalo da je bio zainteresovan.
Osećam energiju večeras.
Bićemo dobro. Proguraćemo kroz sve ovo.
Bićemo dobro.
Izašao je na scenu, jako nervozan.
Nismo svirali duže vreme.
A trebalo je da izvede četiri pesme.
Ali, glas je bio čist, bend je bio sjajan.
Izašao je, a glas mu je zvučao kao milion dolara.
Imao je takvu energiju
za koju nisam mislio da ima.
I izgleda da smo gubili vreme
Izgleda da je tako bilo
Mama, ako se to nastavi
Ja ću se odseliti
U tom trenutku smo znali da je bio podrška svima.
Ništa nije ostavio.
Bili je izašao i rasturio.
Gledao sam na televiziji, i rekoh: "Bože."
"Ove pesme nisu fosili u ćilibaru."
"Te pesme su žive."
"Još uvek dotiču ljude."
Tokom koncerta 12.12.'12,
koji sam gledao preko društvenih mreža,
svi su se sjajno zabavljali,
svirali klasičan rokenrol na pozornici.
Znate, "Ovi su matori, njihovo je prošlo."
"Dosta nam je tih pesama."
Jednu osobu su voleli:
Bilija Džoela.
BILI DŽOEL JE MUZIČKI MAJSTOR!
Kada pogledate umetnike njegove generacije,
pokušavaju da izgledaju kao što su izgledali sedamdesetih.
Pesme koje su napisali
bolje zvuče ako ih zamislite kao da ih peva mlađa osoba,
ali mislim da to za Bilija Džoela nije tačno.
Neki vole da pobegnu
Da se odmore od komšiluka
Zaista mislim da ima mnogo pesama u svom katalogu
koje imaju mnogo više smisla da ih peva stariji čovek.
Mislim da imaju određenu težinu koju povećavaju godine.
Godinama ga kritičari nisu voleli.
Onda su ga ljudi voleli ironično, znate:
"Hej, Bili Džoel, Long Ajland".
Odjednom, tu je eksplozija iskrenog prihvatanja.
Same pesme su izdržale zub vremena.
On, osoba koja je napisala pesme,
dobijao je ne samo lažno poštovanje, već stvarno poštovanje.
Ljudi su pričali o njemu kao američkom blagu,
umesto slavnoj ličnosti, to je bila suština.
Tada je njegova renesansa počela
u svetu popularne muzike.
NAGRADA KENEDI CENTRA 2013.
GERŠVINOVA NAGRADA ZA KOMPONOVANJE 2014.
Kada se setim toga, bio sam veoma skrušen.
Mislim da sam shvatio
da još imam benzina u rezervoaru.
Možda ne bi trebalo da odbacim to.
Dobro veče, Njujorče!
Prvo veče našeg pohoda na Medison Skver Garden.
Nemam pojma koliko će trajati.
Moj agent Denis mi je objasnio koncept:
šta kažeš na stalne predstave na Madison Skver Gardenu?
Video sam svetla Brodveja kako se gase
Video sam pust Empajer Stejt Bilding
Rekoh: "Dobro, možda poslednjih šest svirki, ili tako nešto."
Mislio sam da ću doći... i da nećemo prodati više karata.
Da gledam kako padaju mostovi ostrva
Ali, potražnja za kartama nije opala.
Isključili su nam struju
Porobili su nas...
Već je rasla, rasla i rasla.
Ali nastavili smo predstavu večeras
Kada sam prvi put nastupao u Gardenu
bila je 1978. godina.
Sada, posle skoro 40 godina, osećam kao da sam obišao ceo krug.
Video sam svetla kako se gase na Brodveju
I sviram sa momcima sa kojima sam bio godinama.
Oni su zaista moja šira porodica.
I bili smo kućni bend na Medison Skver Gardenu.
Možda najbolje poznata lokacija za rokenrol na svetu.
Ostvarenje sna.
Nove generacije ljudi su punile publiku.
To sam viđao svake večeri.
I pravili su mnogo buke.
Vole da pevaju uz pesme.
To je suština svega,
to kolektivno iskustvo ljudi koji se zbližavaju.
Bili Džoel je, bez sumnje, Njujork.
Kako to, ako je ovaj čovek
nesumnjivo sa jednog mesta na planeti,
kako to da osećamo kao da pripada svima nama?
Rođen je za ovo.
Tako je dobar da i ne zna koliko je dobar.
I iako je veliki,
i dalje izgleda kao svakodnevna, normalna osoba.
On je kao mi. On peva sa tog stanovišta.
Osećate istinu.
Osećate iskrenost. Moćno je.
Long Ajlend voli Bilija Džoela.
Ovo je moj 123. šou Bilija Džoela.
Njegova muzika je postala svakodnevica naših života.
Želim da gledam Bilija Džoela svakog meseca na Medison Skver Gardenu.
Kažu da je on tematska muzika naših života, i to je istina.
Gledao sam ga na stadionu Jenkija 1990.
i oduševio sam se. Njegova muzika je strava.
Mnogi se ne sećaju...
Večeras je posvećeno
stotom rasprodatom koncertu
na Medison Skver Gardenu.
Da kažem svetu o tome
Kako su se svetla ugasila
I održim sećanje
Trajalo je deset godina.
Dalo mi je novi pogled na to šta sam postigao
i na moć muzike.
Hvala vam puno.
Pogledaj koliko mi je filma ostalo. Izvinite, momci. Samo trenutak.
Devet je sati u subotu
Uobičajena ekipa se skuplja
Neki starac sedi pored mene
I uživa u džin-toniku
Kaže: "Sinko, možeš li da mi odsviraš sećanje?"
"Nisam siguran kako ide,
Ali je tužno i slatko, I znam da se završilo
Dok sam nosio odeću za mlade."
Ne znam šta bih bio da nisam bio muzičar.
Ne znam gde bih stigao u životu
da nije bilo klavira.
I brzo pređe na šalu Ili da vam pripali cigaretu
Ali, znam da bi radije bio negde drugde
Kaže mi: "Bile, mislim da me ovo ubija"
Dok mu osmeh nestaje sa lica
Pedeset godina kako je muzika Bilija Džoela
veliki deo američke kulture.
Zašto te pesme još govore ljudima?
Ne trpite sranja ni od koga.
On je tip koji je, po svim aršinima,
ostvario sve snove
koje pevač/tekstopisac može da poželi.
...moj san.
A opet, glavna tema njegovih pesama
je egzistencijalno nezadovoljstvo.
Raspoloženi smo za pesmu...
Nešto u njegovoj srži
još uvek traga za nečim.
A to je ljudsko stanje.
Po meni, to je razlog što ljudi osećaju povezanost sa njim,
i dalje, nakon toliko vremena.
...Pol je pisac oglasa za nekretnine
Koji nikada nije imao vremena za ženu
Možete da čujete svu tu kompleksnost njegovog života u pesmama.
Mislim da su pesme najbolji odraz Bilija.
U Bilijevom slučaju, mislim da je tu želeo da završi.
A klavir zvuči kao karneval, i...
Glavna stvar koju bi mi uvek govorio je:
"Ako radiš ono što voliš, volećeš ono što radiš."
I to je tajna njegovog života.
I pomislim o njemu,
kroz svu tugu i muke koje je prošao,
stalno je radio ono što je voleo.
Zar se ne zabavljate?
To je ono što ga je održalo
i što je održalo muziku.
Pevaj nam pesmu, ti si pijanista
Mislim da mi je muzika spasila život.
Svi smo raspoloženi...
Dala mi razlog da živim.
I lepo se osećamo zbog tebe
Nadam se da će moja muzika nastaviti da utiče na ljude.
I drago mi je što jeste.
Biće deo mene koji će nastaviti.
Stvorio si nešto.
Napravio trag u vremenu.
Ne znam zašto mi je to važno.
Prosto jeste.
Ali, nisam završio.
Izgubljen sam, kao i svi.
Još uvek tražim. Još uvek.
Možda nikada neću sve shvatiti,
ali pokušavam.
Prevod titlova: Milan Radivojević Za TransPerfect Media