‫ג'אן! איפה אתה, בן?‬
‫ג'אן, איפה אתה?‬
‫ג'אן!‬
‫איפה אתה, בן?‬
‫בן, בבקשה!‬
‫ג'אן!‬
‫בן, צא מאיפה שלא תהיה!‬
‫ג'אן!‬
‫איפה אתה, בן?‬
‫אתה לא צריך לפחד ממני.‬
‫אני לא מדבר עם זרים.‬
‫אז בוא נציג את עצמנו.‬
‫שמי בילגה. מה שמך?‬
‫ג'אן. - רואה? אנחנו כבר לא זרים.‬
‫נפצעת?‬
‫נפלתי מעץ. זה כאב מאוד.‬
‫רוצה גלידה?‬
‫את חולה?‬
‫יש בעיה בשסתום הלב שלי.‬
‫ללב יש שסתום? זה טיפשי.‬
‫עברתי ניתוח. אבל הוא לא כאב בכלל.‬
‫אימא שלי שלחה אותך לשכנע אותי לעשות צילום רנטגן?‬
‫בגלל זה אתה מתחבא?‬
‫כבר עשיתי שלושה צילומי רנטגן. זה כלום.‬
‫המכונה הזאת יכולה לראות דרכך. היא יכולה לעשות הכול.‬
‫ממה אתה כל כך מפחד?‬
‫מלהפוך לכוכב בשמיים?‬
‫זו המשמעות?‬
‫אבל אל תפחד.‬
‫אפילו אם תהפוך לכוכב, תוכל לחזור לכדור הארץ.‬
‫אלו שטויות. אם ככה, גם הדג שלי היה חוזר.‬
‫תאמין במה שאתה רוצה. יש על זה אפילו סיפור אמיתי.‬
‫אגדה אמיתית. - את ממציאה את זה.‬
‫אני לא מאמין באגדות. - אבל אני מאמינה, בסדר?‬
‫את כועסת עליי? - לא.‬
‫פשוט מעצבן אותי שאתה לא מאמין באגדות.‬
‫עוד לא סיפרת לי אותה.‬
‫טוב. היה היה פעם מלך בשם אודיסאוס.‬
‫הוא בדיוק נלחם במלחמה בטרויה, ליד צ'נקלה.‬
‫הוא רצה לחזור הביתה, אך לא הצליח,‬
‫כי ביתו היה רחוק מדי והוא איבד את דרכו.‬
‫הוא עלה על ספינה כדי להפליג הביתה.‬
‫בעודו מפליג, הוא ראה אי יפהפה.‬
‫וראה זה פלא! על האי גרה מכשפה.‬
‫המכשפה הציעה למלך ולחבריו יין מכושף.‬
‫כל מי ששתה אותו הפך לחזיר.‬
‫אך המלך החכם לא שתה.‬
‫כשהמלך נמלט מהאי, המכשפה צחקה וצעקה,‬
‫"אדוני המלך! יש רק דרך אחת הביתה, אך איש מעולם לא יצא ממנה בחיים.‬
‫"והדרך הזו עוברת בשאול."‬
‫המלך רצה לחזור הביתה, אז הוא בא לשערי השאול.‬
‫כלב ענק בעל שלושה ראשים שמר על השערים,‬
‫אך המלך הצליח לעבור.‬
‫המתים לחשו למלך,‬
‫"מצא את הנביא העיוור. הנביא העיוור יראה לך את הדרך."‬
‫המלך מצא את הנביא העיוור,‬
‫והנביא העיוור באמת הראה לו את הדרך.‬
‫אז אל תפחד מלהפוך לכוכב, זאת אומרת, עולם המתים, בסדר?‬
‫כי זה נס.‬
‫זה נס.‬
‫יופי! שנה חדשה מתחילה.‬
‫קדימה, תביע משאלה.‬
‫אומרים שמשאלותיהם של ילדים מתגשמות.‬
‫וכשזה קורה, כוכב נופל מהשמיים.‬
‫מה אם היא תתגשם?‬
‫ג'אן, מה אתה עושה כאן?‬
‫הוא פחד מצילום הרנטגן. אל תכעסי.‬
‫זה לא עניינך, בילגה. - נכון! את לא עורכת הדין שלי.‬
‫אמרתי את זה כדי שלא תיענשי. מצטער.‬
‫קדימה.‬
‫תאמין באגדות ובקסמים, בסדר?‬
‫- אגדת אודיסאוס -‬
‫בן, איפה היית?‬
‫טוב, אבא, אעשה צילום רנטגן.‬
‫אבל הבטחת שתיקח אותי לאקווריום.‬
‫שני עולמות ומשאלה אחת‬
‫סליחה, גברת בילגה, קיבלת חבילה.‬
‫תודה. - תודה.‬
‫בוקר טוב, אימא.‬
‫בדיוק הגעתי לעבודה. אוכל להתקשר מאוחר יותר?‬
‫קיבלת את עוגיות השנה החדשה? - כן, אבל שלחת אותן מוקדם מדי.‬
‫נכון, כי יש בפנים הזמנה שלעולם לא נקבל ממך.‬
‫איזו הזמנה?‬
‫הזמנה לחתונה. אסלי מתחתנת.‬
‫איזו אסלי? - אסלי, בת הדוד האהובה עלייך.‬
‫אימא, זה היה כשהיינו ילדות.‬
‫שנים לא ראיתי את מי שאת מכנה "בת הדוד האהובה עליי".‬
‫טוב, זו אשמתך, בילגה. את אף פעם לא מתקשרת לאף אחד.‬
‫את יודעת כמה אני עסוקה, נכון?‬
‫אולי כדאי לך לקחת חופשה.‬
‫"תשמרי על הלב שלך, בילגה."‬
‫אימך צודקת. - בחייך, אבא, עברו כבר שנים.‬
‫זה לא משנה.‬
‫מי יודע אם את הולכת לפגישות המעקב שלך אצל הרופא.‬
‫אני חייבת לנתק.‬
‫אל תדאגו, לא אבלה ערב שנה חדשה נוסף בבית החולים. בסדר?‬
‫תשמרי על עצמך, מתוקה.‬
‫החיים קצרים. אנחנו מזדקנים.‬
‫אילו ידעתי את זה כבר אז, הייתי מפנה יותר זמן.‬
‫אני מנתקת עכשיו. להתראות.‬
‫אתם ממש מתוקים. נשיקות.‬
‫- קצב לב 130 פעימות לדקה -‬
‫בילגה. בוקר טוב.‬
‫בוקר טוב.‬
‫ברכות על התיק החדש. - תודה.‬
‫כולם בחברה...‬
‫מה את עושה הערב?‬
‫יש מסעדת דגים חדשה ומדהימה בייניקוי.‬
‫אם את רוצה... - העבודה שלי לעולם לא נגמרת, מטה.‬
‫אל תבזבז את זמנך.‬
‫יום טוב.‬
‫בוקר טוב, גברת בילגה. - בוקר טוב.‬
‫נורטין קאבה יהיה בבית המשפט בשעה 15:00.‬
‫גב' דניז רוצה לשנות מגירושין "בהסכמה" ל"שנוי במחלוקת",‬
‫ודורשת פיצויים בסך 50,000 דולר.‬
‫גברת בילגה? - כן?‬
‫שמעתי שתביעת מיליון הדולר של אויה טוזל הועברה אלייך.‬
‫יש לך מזל. - תודה.‬
‫כי אם לא אייחס את הצלחתך למזל,‬
‫לא אצליח להבין את זה.‬
‫שיהיה לך יום נפלא.‬
‫בבקשה אל תקשט את שלי.‬
‫לדעתי זה נראה יפה, גברת בילגה.‬
‫אני לא ממש אוהבת דברים כאלה, איפק. - אני מניחה שאני כן.‬
‫כלומר, שנה חדשה, עבודות חדשות, החלטות חדשות,‬
‫ניסים חדשים.‬
‫תודה.‬
‫- העיר העתיקה אסוס צ'נקלה -‬
‫ג'אן.‬
‫ג'אן. - כן?‬
‫קרה משהו? אפילו לא עשית הפסקה.‬
‫אני עובד. - היום יום החפירות האחרון.‬
‫בדיוק. זו הסיבה שאני עובד.‬
‫מישהו צריך לעבוד היום.‬
‫טוב, בסדר.‬
‫אם כך יש לי שאלה אליך. - תשאלי.‬
‫אם היית חי כאן בימי קדם, מה היית עושה?‬
‫בימי קדם... מה הייתי עושה? הייתי מסתובב בנמל.‬
‫הייתי משתמש בספינותיי לסחור בסרקופגים. זה תחום ההתמחות שלי.‬
‫ואת?‬
‫הייתי משתתפת באולימפיאדה,‬
‫חולקת כבוד להיפודרום ומפנקת את עצמי בסעודה טובה.‬
‫זה לא הסגנון שלי. אלו חיים ציבוריים מאוד.‬
‫טוב לי בעולם הקטן שלי.‬
‫יש מקום לאחרים בעולם הקטן שלך?‬
‫ג'אן!‬
‫תיזהר, חלקלק שם.‬
‫מקום למה?‬
‫אם היית חי כאן בימי קדם, מה היית עושה?‬
‫מי היית?‬
‫הייתי מוצא אישה.‬
‫הייתי מביא המון ילדים עד שהייתי מת במגפה. המון!‬
‫בחייך, אחי.‬
‫אתה חושב על משפחה אפילו בימי קדם. כל הכבוד.‬
‫אתה אזרח למופת. - הוא צודק.‬
‫גם אתה צריך למצוא.‬
‫אחי, אני נראה כאילו אני מחפש אהבה?‬
‫מה שלא יהיה שאתה מחפש, תגיד לו שלום. אנחנו סוגרים את העסק.‬
‫אל תפתח. סגרנו את ארבעת האחרים. אנו עוזבים היום.‬
‫הוא כמעט סיים.‬
‫משהו לא בסדר איתו. הוא אפילו לא אכל.‬
‫כך הוא היה כשסגרנו את העונה שעברה.‬
‫אולי אני אוהב לחפש ולא למצוא.‬
‫בחייך.‬
‫בכל העונות האלה הוא מצא רק כלב.‬
‫והכלב הוא זה שמצא אותו.‬
‫תביאי לי מברשת.‬
‫היה כלב שהתגלגל באמפיתיאטרון,‬
‫והוא אמר, "הוא משוגע או משהו?"‬
‫ואז הכלב התחיל ללכת אחריו לכל מקום.‬
‫כבר פגשתי את תאו. הוא ממש חמוד. - רומאים!‬
‫בואו תסתכלו. קדימה.‬
‫אתה רציני? בואו כולם לכאן. - אני לא צריך לחפור, מה?‬
‫תביא מברשת. - אני צריך לעזוב את זה.‬
‫בואו. - תן לי מברשת.‬
‫בואו מהר. צלמו תמונה.‬
‫אמפורה עם דמות שחורה.‬
‫ניתן לתארך אותה למאה השישית לפני הספירה.‬
‫הדמות שעליה...‬
‫היא קרברוס, הכלב בעל שלושת הראשים ששמר על שערי השאול.‬
‫והאדם שמולו...‬
‫הוא אודיסאוס.‬
‫כן, זהו אודיסאוס‬
‫נכנס לשאול.‬
‫אגדה אמיתית.‬
‫מה? - מצטער, תמשיכי.‬
‫היא השתמרה היטב.‬
‫זה כמעט נס שהיא נשארה במצב כל כך טוב עד עכשיו.‬
‫לא כמעט...‬
‫זה נס. - נס.‬
‫כל הכבוד לכולם. אני רוצה לאחל לכם מראש שנה טובה.‬
‫ותודה לך, ג'אן.‬
‫ותודה לאודיסאוס, כמובן.‬
‫חבר'ה, כל הכבוד לכולנו.‬
‫תיהנו הלילה. - בתיאבון.‬
‫ג'אן, זה היה סיום עונה מדהים.‬
‫תודה. אתה עוזב?‬
‫כן. טייגה הציק לי כל היום.‬
‫"אבא, מצאת זהב? היה שם אוצר?"‬
‫הוא חושב שאנחנו ציידי אוצרות עשירים.‬
‫הוא יבין כשיגדל.‬
‫לא, זה בסדר. אחרי הכל, אנחנו לא גונבים דבר.‬
‫זה נכון. - טוב, הלכתי.‬
‫תמסור ד"ש למרווה. - בהחלט.‬
‫מה שלומך, בן?‬
‫זה ג'אן?‬
‫טוב. מה שלומכם?‬
‫אנחנו בסדר, בן. מתי אתה חוזר?‬
‫אשאר כאן הלילה ואצא בבוקר.‬
‫ניקיתי לך את הדירה היום. רואה? תזמון מושלם.‬
‫אבל היא עדיין מלאה בזבל, מצטערת.‬
‫תראה. - אימא, מה זה על רגלו של תאו?‬
‫הוא קצת לא הרגיש טוב. לקחנו אותו לבדיקה, זה לא משהו רציני.‬
‫למה לא סיפרת לי, אימא?‬
‫לא רצינו שתדאג.‬
‫טוב, אני חוזר עכשיו. - בן, אל תנהג בלילה.‬
‫תראה, הוא בסדר.‬
‫אנחנו יכולים לטפל בכלב. - זה לא זה, אימא.‬
‫הוא לא יהיה רגוע. אבא, קח אותו לדירה.‬
‫תן לו לישון במיטה שלו. - תוכל לקחת את האמפורה לאיסטנבול?‬
‫אוכל להתקשר מהדרך? - טוב, נתראה בקרוב.‬
‫למה לא לקחת אותה למוזיאון? - היא תוצג באיסטנבול.‬
‫זה מה שהספונסר רוצה. אתה יודע איך זה.‬
‫טוב, אם אתה מוכן לקחת את הסיכון. - יהיה בסדר.‬
‫בסדר. - ג'אן.‬
‫אתה נוסע לאיסטנבול? - כן.‬
‫אולי כדאי שאבוא איתך.‬
‫בסדר. אם את רוצה.‬
‫אלך לארוז.‬
‫לעזאזל.‬
‫יאסמין, את נראית מותשת. אם את רוצה, נוכל לחזור ביחד מחר.‬
‫אין צורך.‬
‫מאחר שג'אן נוסע הערב, אחזור איתו.‬
‫בסדר. - אארוז את המזוודה. נדבר אחר כך.‬
‫- קונספירציה אפלה 4 אליף אגה צ'טין -‬
‫מה שלומך?‬
‫פריז, 1999.‬
‫גופותיהם של שני נאהבים צעירים נמצאו במפעל מלט.‬
‫היום הייתה הפעם הראשונה שראיתי אותך ממש מאושר.‬
‫באמת? - העיניים שלך ממש נצצו.‬
‫היום היה יום טוב.‬
‫אני רוצה להגיד... - רציתי להגיד...‬
‫קדימה. - לא, אני קטעתי אותך.‬
‫היה משהו שקשור למיתוס של אודיסאוס על האמפורה היום.‬
‫הרגשתי מוזר. זה היה המיתוס הראשון שלמדתי, ומאז שהייתי ילד...‬
‫ג'אן!‬
‫- דופק מהיר -‬
‫גברת אויה? - סליחה שאני מתקשרת בשעה כזו.‬
‫בדיוק עזבתי את ביתו של עומר...‬
‫עזבת וקיבלת את תנאי הגירושין של בעלך.‬
‫לא חתמת על כלום, נכון?‬
‫גברת אויה, בואי נדבר מחר ונחליט ביחד.‬
‫בבקשה אל תחתמי על כלום.‬
‫תאו?‬
‫לעזאזל. אלוהים.‬
‫אלוהים.‬
‫והיא אומרת שהיא תחתום על זה.‬
‫זה היה ברור מההתנהגות שלה, בילגה. את לא שמת לב.‬
‫את עיוורת?‬
‫תטפלי בזה מחר.‬
‫מי זה?‬
‫מי זה? - מי שם?‬
‫מה אתה עושה בבית שלי?‬
‫זה הבית שלי.‬
‫מה קורה? מי את?‬
‫מי שם?‬
‫צא או שאתקשר למשטרה.‬
‫זה הבית שלי. לאן אני אמור ללכת?‬
‫צא מהבית שלי!‬
‫את שומעת אותי? את מדברת איתי?‬
‫- קצב לב 140 פעימות לדקה -‬
‫שמעתי אותך.‬
‫דיברת עם מישהו. כעסת.‬
‫מה? - מה זאת אומרת "מה"?‬
‫אמרת משהו כמו, "הייתי צריכה לדעת".‬
‫יצאת מדעתך, בילגה.‬
‫יצאת מדעתך לגמרי.‬
‫טוב, תירגעי.‬
‫שמך בילגה?‬
‫זה יעבור. זה יעבור עוד רגע.‬
‫תשמרי על הלב שלך, בילגה. תשמרי על הלב שלך.‬
‫מה קורה?‬
‫בילגה.‬
‫- אגדת אודיסאוס -‬
‫הבילגה הזאת.‬
‫מה אם היא תתגשם?‬
‫אז משאלתי התגשמה.‬
‫משאלתי הרגע התגשמה?‬
‫רק רגע.‬
‫תאו?‬
‫הרכישה אושרה. נכין את זה למשלוח.‬
‫יש שם מישהו?‬
‫אתה שם?‬
‫גברת בילגה?‬
‫את בסדר? - כן, אני בסדר. למה?‬
‫את נראית עייפה, אז...‬
‫יש לי כאב ראש קל.‬
‫כולם כאן? - כן. כולם מוכנים.‬
‫טוב, אז קדימה.‬
‫נתעד את התרופות נוגדות הדיכאון של אויה טוזל ונטען לתסמונת שחיקה.‬
‫בילגה, את שומעת אותי? - שוב?‬
‫"שוב?" אתם בטח תוהים.‬
‫בעלה לשעבר של האישה אינו בחור נורמלי.‬
‫בילגה.‬
‫את שומעת אותי?‬
‫אויה טוזל והאנטי... - את יכולה לענות לי, בבקשה?‬
‫שתוק כבר!‬
‫אני ממש מצטערת.‬
‫בילגה, תוכלי לצאת איתי לרגע?‬
‫כמובן.‬
‫את שומעת אותי?‬
‫תראי, אני יודע שאת מותשת ואני מבין את ההתלהבות שלך,‬
‫אבל את צריכה מנוחה.‬
‫קחי חופש היום.‬
‫מר נדים, אני בסדר.‬
‫בילגה? - אני חושבת שעלינו להמשיך בפגישה‬
‫כי יש לי שיחה עם גברת אויה לאחר מכן.‬
‫את זוכרת אותי? אני ג'אן. - לעזאזל. תשתוק כבר.‬
‫סליחה. לא דיברתי אליך. - בילגה.‬
‫סליחה. - אני לא רוצה לשמוע.‬
‫קחי יום חופש, בסדר? קדימה, לכי לנוח.‬
‫בבקשה תעני אם את שומעת אותי.‬
‫אני שומעת אותך, אבל לא אדבר איתך כי אתה לא אמיתי.‬
‫אתה לא אמיתי!‬
‫תראי.‬
‫את בטח זוכרת אותי.‬
‫נפגשנו בשנת... 2000!‬
‫זה היה במילניום.‬
‫איפה זה היה?‬
‫את זוכרת אותי?‬
‫עשו לי צילום רנטגן... הייתה לי יד שבורה.‬
‫עשו לי צילום רנטגן, ולך הייתה בעיה בלב.‬
‫עברת ניתוח. - המחלה שלי.‬
‫כן, כל זה בגלל המחלה שלי.‬
‫מצאת אותי מתחבא. נתת לי גלידה כדי שלא אפחד.‬
‫זו הייתה הגלידה של ניקו.‬
‫הכרחתי את הוריי לקחת אותי לחנות הגלידה כדי להודות לך.‬
‫כתבתי, "תודה, בילגה" על הקיר.‬
‫אני ג'אן. את בטוח זוכרת אותי, בילגה.‬
‫- מרכז פסיכיאטרי -‬
‫הבעתי משאלה באותו לילה. לחשתי אותה באוזנך.‬
‫ומה ביקשת?‬
‫מה ביקשת?‬
‫קדימה. אנחנו הולכים.‬
‫טוב.‬
‫יופי.‬
‫זו טראומה מהמצב שלי.‬
‫גברת בילגה?‬
‫זה דחוף.‬
‫אני שומעת קולות מאתמול בלילה.‬
‫קולות שמגיעים משום מקום, מאף אחד.‬
‫ייתכן שאני עובדת קשה מדי. לפעמים אני לא ישנה מספיק.‬
‫אבל הקול הזה מדבר אליי. הוא אפילו יודע את שמי.‬
‫הוא לא הפסיק לדבר בתוך הראש שלי מאתמול.‬
‫זה הפסיק רק כששתיתי... - בסדר, תירגעי. שבי בבקשה.‬
‫אני מתנצלת, גברת זיינאפ. - אין בעיה.‬
‫בבקשה.‬
‫קרה לך משהו מוזר או מטריד לאחרונה?‬
‫לא.‬
‫לפעמים עשויים לחוות דברים כאלה כשנמצאים תחת לחץ.‬
‫בכל מקרה, ארשום לך תרופה.‬
‫בהחלט, בבקשה.‬
‫אבל את עלולה להרגיש מעט מנומנמת.‬
‫אם התסמינים לא ישתפרו, ייתכן שאצטרך להפנות אותך לבית החולים.‬
‫- חנות הגלידה ההיסטורית של ניקו -‬
‫- דוד ניקו מחלק גלידה -‬
‫בבקשה. שיהיה לכן יום נעים.‬
‫שלום, ברוכה הבאה.‬
‫היי. אני רוצה לקנות גלידה. - כמובן.‬
‫דובדבן ולימון, ארבעה כדורים. - בסדר.‬
‫- תודה, בילגה -‬
‫ההזמנה שלך מוכנה.‬
‫מי כתב את זה כאן?‬
‫כתוב, "תודה, בילגה".‬
‫מצטערת, אני לא יודעת.‬
‫אנשים כותבים על הקיר הזה כבר 30 שנה.‬
‫נכון, זו הייתה שאלה טיפשית. הרי אני לא הבילגה היחידה.‬
‫למר ניקו יש תמונה עם כל ילד שכתב על הקירות האלה. אולי הוא ידע.‬
‫ואיפה מר ניקו? - הוא יהיה כאן מחר.‬
‫בבקשה.‬
‫תודה. - בבקשה. תיהני.‬
‫ג'אן.‬
‫ג'אן, אתה שם?‬
‫אני מניחה שאין לי ברירה אלא להאמין.‬
‫בחייך, דבר איתי.‬
‫אז מה היה במשרד היום?‬
‫גברת אויה השתכנעה?‬
‫כן. גברת סינם טיפלה בזה.‬
‫מה שלומך, גברת בילגה? מרגישה יותר טוב?‬
‫בילגה? - ג'אן.‬
‫עמדתי להתקשר לחבר שלי ג'אן.‬
‫ג'אן, אתה שם? - אני כאן.‬
‫יופי, לפחות את קוראת לי בשמי עכשיו. זאת התחלה.‬
‫הלכתי לחנות הגלידה.‬
‫שמעתי. כלומר, אני יודע, אני יכול לשמוע אותך.‬
‫אז למה לא ענית?‬
‫ראית את ההודעה על הקיר? - כן, ראיתי.‬
‫אפילו ראיתי תמונה שלך כשהיית קטן.‬
‫את זוכרת עכשיו?‬
‫לא.‬
‫בוא ניפגש, ג'אן.‬
‫בסדר, אני מקבלת את האפשרות שאתה אמיתי,‬
‫אבל אני צריכה להבין מה קורה פה.‬
‫אז בוא ניפגש ונדבר.‬
‫לא נוכל להיפגש, בילגה.‬
‫למה לא?‬
‫אני בבית החולים עכשיו, מבקר חברה שעברה תאונת דרכים.‬
‫אני חייב להישאר כאן.‬
‫תודה על שקר בית החולים הקלאסי.‬
‫אני לא משקר, אבל זו לא הסיבה היחידה...‬
‫אני חושב שעדיף שלא תמשיכי לנבור בזה.‬
‫שנינו עוברים את זה,‬
‫ובמקום לנסות להבין את זה, אתה מתחמק ממני?‬
‫אני לא מתחמק ממך, אבל בואי נגיד שיש לי סיבות משלי.‬
‫אילו סיבות?‬
‫מה קורה? יש לי זכות להבין מה קורה לנו.‬
‫אז בוא פשוט ניפגש.‬
‫אגיד את זה ככה.‬
‫הבנתי שיש ניסים שהם לא כל כך נעימים כשהם באמת מתגשמים.‬
‫אני חושב שעדיף שאצא מהחיים שלך.‬
‫תצא מהחיים שלי? מעולם לא נכנסת לחיי מלכתחילה.‬
‫- מר נדים -‬
‫תשמרי על עצמך, בילגה.‬
‫ג'אן, בבקשה, בוא פשוט ניפגש ונדבר על זה. בבקשה.‬
‫ג'אן, אני מדברת איתך...‬
‫ג'אן, אתה מוכן לענות לי?‬
‫גברת בילגה, את עובדת קשה מדי.‬
‫אפילו בהפסקות ואחרי שעות העבודה.‬
‫אולי זה יעשה לך טוב לחיות קצת את חייך.‬
‫אולי אם היו לך חברים או חבר אמיתי או משהו. כלומר...‬
‫למה את מתכוונת ב"אמיתי"?‬
‫אני מתכוונת...‬
‫אם היה לך באמת חבר או חברים.‬
‫איפק,‬
‫אני לא חברה שלך, אז אין צורך במתן עצות.‬
‫סליחה.‬
‫אני ממש מצטערת. את צודקת.‬
‫לא אכפת לי אם אני צודקת או לא. באמת שלא.‬
‫אם את אומרת שאין לי חיים מחוץ לעבודה...‬
‫את צודקת, אין לי.‬
‫כי אני לא יודעת לחיות אחרת.‬
‫אם את אומרת שאני שומרת את רגשותיי לעצמי, גם זה נכון.‬
‫כי בעוד שילדים אחרים גדלים ומסתגלים לחיים,‬
‫אני גדלתי בניסיון להתחמק מהמוות, במחשבה שליבי יפסיק לפעום.‬
‫ולא היה שום דבר נחמד בילדות שלי.‬
‫תמיד הייתי צריכה לוותר.‬
‫לא יכולתי להיקשר לדברים שאהבתי‬
‫כי תמיד נאלצתי לוותר עליהם.‬
‫לא יכולתי להתרוצץ בפארק האהוב עליי עם חבריי הטובים.‬
‫יש לי אפילו סיגריה שאסור לי להדליק!‬
‫יש לי סיגריה שאסור לי להדליק!‬
‫כן, זה גרם לי להיות בודדה!‬
‫כל כך בודדה שהמצאתי חבר דמיוני.‬
‫מספיק להיום. אני אטפל בשאר.‬
‫גברת בילגה, אני...‬
‫לילה טוב, גברת בילגה.‬
‫היי.‬
‫אתה...‬
‫למה אתה מופתע?‬
‫רציתי לשאול אם תרצה להיפגש.‬
‫בטח. נתראה שם.‬
‫אז שום דבר אחר לא עבר לך בראש?‬
‫אני תמיד מקשיבה להיגיון כשאני מקבלת החלטות בחיים.‬
‫תודה.‬
‫אז לא הצטערתי על כך.‬
‫אפילו לא קצת? אני מתכוון, לא עבר לך שום דבר בראש?‬
‫טוב.‬
‫האמת שכן.‬
‫בית משפט פלילי.‬
‫כמוך.‬
‫זה נחמד. אז למה לא הלכת על זה?‬
‫חשבתי שהלב שלי לא יעמוד בקצב.‬
‫וואו!‬
‫דברים מעניינים עולים מספר חתום.‬
‫אני לא באמת ספר חתום.‬
‫אני נראית כמו ספר חתום?‬
‫מה? את ברצינות שואלת אותי את זה?‬
‫כמובן שאת ספר חתום. את ספר חתום לגמרי.‬
‫אבל אני גם יודע שאת לא האישה הקרה שאת נראית.‬
‫קרה?‬
‫אני לא יודעת איך אני נראית מבחוץ.‬
‫יפהפייה. את אישה יפה מאוד.‬
‫קצת קרה, מכורה לעבודה,‬
‫ואישה שיודעת להשיג את מה שהיא רוצה.‬
‫בדיוק כמו שהשגת אותי הערב.‬
‫קלטתי את המשחק שלך, בילגה.‬
‫משחק?‬
‫אני לא מבינה. - באמת?‬
‫התעלמת ממני במשך חודשים, ועכשיו פתאום את מתקשרת.‬
‫והנה אנחנו, אוכלים ארוחת ערב ביחד.‬
‫אני לא משחקת משחקים.‬
‫ברצינות, אני לא. אני...‬
‫חשבתי שנשוחח, כמו אנשים רגילים.‬
‫לא חשבתי... - טוב, תראי, זה מחמיא לי.‬
‫אבל אני יכול להבטיח לך שהזמן שנבלה ביחד לעולם לא יהיה רגיל.‬
‫פשוט תיהני מהחוויה.‬
‫אני מוביל.‬
‫אתה מוביל?‬
‫אתה קצת חולה שליטה?‬
‫בדיוק כמוך.‬
‫זו בדיוק הסיבה שאני נמשך אלייך.‬
‫אנחנו כל כך דומים.‬
‫אני הולכת לשירותים.‬
‫כמובן.‬
‫נראה שהדייט שלך הולך טוב.‬
‫פתאום השתתקת.‬
‫אז עכשיו אתה מדבר?‬
‫את צודקת.‬
‫לא הצלחתי להתאפק.‬
‫מצטער. תמשיכי עם הדייט. הולך לך נהדר.‬
‫אתה יודע שאני לא יכולה.‬
‫לא, אני חושב ששניכם מסתדרים מצוין.‬
‫אבל נסו לא לדבר על עניינים פרטיים. אני יכול לשמוע.‬
‫עניינים פרטיים?‬
‫ג'אן, אם אכפת לך כל כך, למה שלא ניפגש?‬
‫בחייך, בוא פשוט ניפגש.‬
‫אני מדברת איתך.‬
‫ג'אן, אני אומרת לך...‬
‫בסדר.‬
‫אתה צודק. אני מסתדרת מצוין.‬
‫עניינים פרטיים, הא?‬
‫תפסיק, אנחנו באמצע הרחוב.‬
‫אתה רוצה לנשק אותי?‬
‫לא.‬
‫מטה.‬
‫רוצה ללכת ישר הביתה?‬
‫מספיק. אלה עניינים ממש פרטיים.‬
‫אולי.‬
‫ממש שם. רחוב ווסלאט, מספר 37. כן, כמעט הגענו. סבלנות.‬
‫בסדר.‬
‫סבלנות.‬
‫בילגה. את שומעת אותי?‬
‫בילגה?‬
‫- רחוב קירצ'י -‬
‫את שומעת אותי?‬
‫בילגה. בסדר, בואי נדבר.‬
‫בילגה, בבקשה. אני מתחנן.‬
‫זהו זה.‬
‫את שומעת אותי? איפה את?‬
‫איפה אני יכולה להיות? אני בבית.‬
‫מצא חן בעיניך שלא הצלחת להשיג אותי? - כן, כלומר, לא.‬
‫ברור שלא.‬
‫אני לא יכול לשמוע מה האדם השני אומר. זה מוזר.‬
‫מטה...‬
‫אל תעשי לי את זה, בבקשה.‬
‫בסדר.‬
‫טוב, אני אשתוק.‬
‫אתה מקנא?‬
‫את ילדה קטנה? תעשי מה שאת רוצה, אבל אני יכול לשמוע אותך.‬
‫אני לא יודעת למה עשיתי את זה. חיפשתי קצת ריגוש.‬
‫זו התרגשות גדולה מדי.‬
‫שנירגע קצת?‬
‫אנסה. אני מיומנת.‬
‫אפשר לשאול משהו? - קדימה.‬
‫אני מקשיבה.‬
‫הבחור הזה איתך? איפה מטה?‬
‫כשחזרתי לשולחן, הוא לא היה שם.‬
‫הוא דיבר בטלפון.‬
‫שלחתי לו הודעה שעליי לטפל במשהו.‬
‫זו רמת האינטראקציה החברתית שלי. - רגע. נתת כתובת.‬
‫אמרת ווסלאט מספר 37. הייתי צריך לדעת.‬
‫נכון, היית צריך לדעת.‬
‫אז, אתה בא, ידידי הטלפתי?‬
‫איפה אתה?‬
‫בשום מקום.‬
‫יצאתי לנשום אוויר.‬
‫אני זוכר את העיניים שלך מאותו ערב שנה חדשה.‬
‫הן היו כל כך יפות. אני בטוח שהן עדיין נראות כך.‬
‫לרוב, רק מסמכים זוכים ליהנות מעיניי.‬
‫אני חוששת שאתעוור בקרוב.‬
‫אני לא חושב שזה יקרה.‬
‫אולי את זו שתראה לי את הדרך.‬
‫בדיוק כמו באגדה, עם העיניים שלך.‬
‫אני לא מצליחה להראות לעצמי את הדרך. איך אוכל להראות לך?‬
‫חוץ מזה, אתה כבר יודע את הדרך ואת הכתובת.‬
‫מתי ניפגש?‬
‫אני לא יודע.‬
‫את זוכרת את המשאלה שלי?‬
‫כמובן, משאלתך הייתה להצליח לדבר איתי.‬
‫נכון, אבל לא בדיוק.‬
‫אז מה כן? מה הייתה משאלתך, ג'אן?‬
‫בילגה.‬
‫ג'אן.‬
‫אמרת "טלפתיה", נכון?‬
‫כן. - את יודעת מה פירוש המילה טלפתיה?‬
‫נגיד, "טל"?‬
‫מה הפירוש?‬
‫פירוש המילה בלטינית הוא "רחוק".‬
‫ו"פתיה" פירושו "להרגיש". זאת אומרת להרגיש מרחוק.‬
‫טלוויזיה, טלפון, טלסקופ, טלפתיה.‬
‫בדיוק.‬
‫כמונו.‬
‫כן. נכון.‬
‫מרחוק.‬
‫אני אקצר את המרחק.‬
‫אני אפתור את התעלומה.‬
‫רוצה לפגוש אותי?‬
‫את לא רוצה לשמוע אותי, אבל את רוצה לפגוש אותי.‬
‫גם אם תמצאי אותי... אני לא בטוח שזה כדאי.‬
‫אני בהחלט יכולה למצוא אותך.‬
‫ואני אמצא.‬
‫אני בטוח אמצא אותך, ג'אן.‬
‫- חנות הגלידה ההיסטורית של ניקו -‬
‫סליחה, רציתי לשאול אותך משהו.‬
‫קודם כול, בוקר טוב, גברת יפה.‬
‫נכון? - אתה צודק. בוקר טוב.‬
‫עכשיו תמשיכי, אני מקשיב.‬
‫כתוב שם, "תודה, בילגה". אני חושבת שהילד שבתמונה כתב את זה.‬
‫אתה מכיר אותו?‬
‫כמובן שאני מכיר. ג'אן כתב את זה. הוא הלקוח הכי טוב שלי.‬
‫נכון, ג'אן.‬
‫אני לא מצליחה להשיג אותו. הוא חבר ילדות שלי.‬
‫זה הגיוני לחלוטין, גברת יפה.‬
‫למה? - הוא בדיוק חזר מהחפירות.‬
‫חפירות? - ג'אן הוא ארכאולוג.‬
‫הוא חזר לפני כמה ימים, אבל לא עבר כאן.‬
‫הוא ביצע הזמנה באינטרנט לפני יומיים.‬
‫באמת? - דובדבן ולימון.‬
‫הגלידה האהובה עליו. - נהדר.‬
‫אז אוכל לבקש... את הכתובת שלו?‬
‫אסור לי למסור כתובת של לקוח.‬
‫מה שמך? - בילגה. בילגה טניל.‬
‫אגיד לו שהיית כאן. - תודה.‬
‫יום נעים. - יום נעים.‬
‫בילגה...‬
‫שלום. - שלום.‬
‫אני צריכה כתובת של אחת ההזמנות שלך מלפני יומיים.‬
‫איזו הזמנה? - ג'אן, הארכאולוג.‬
‫אין מצב.‬
‫אם תיתן לי את הכתובת של ג'אן, אשלח לך תקליט ויניל של ת'ראש מטאל.‬
‫תקליט ויניל? איזה תקליט של ת'ראש מטאל?‬
‫"דרקנס אפרוצ'ס." - "דרקנס אפרוצ'ס."‬
‫קדימה, תכתוב.‬
‫תודה שנתת לי את הכתובת של ג'אן.‬
‫- רחוב קירצ'י סארייר -‬
‫מצאתי אותך, ג'אן.‬
‫- רחוב קירצ'י -‬
‫שלום. את מחפשת מישהו?‬
‫אני מחפשת את ג'אן. אני לא מצליחה להשיג אותו.‬
‫את מצוות החפירה?‬
‫כן, אני מהחפירות.‬
‫הוא בבית החולים היווני הישן עם חברה.‬
‫כן, הוא הזכיר שחברה שלו בבית החולים.‬
‫בית החולים היווני הישן.‬
‫תודה.‬
‫אימא שלה נפטרה.‬
‫אביה גר באנגליה, אבל לא הצלחנו להשיג אותו.‬
‫המשטרה מחכה שהיא תתעורר.‬
‫שלום.‬
‫אני מחפשת חבר. הוא ארכאולוג. מר ג'אן.‬
‫הוא מבקר חברה. באתי לראות אותם. הם מצפים לי.‬
‫גברת יאסמין? - כן, יאסמין.‬
‫אפשר לקבל את הפרטים שלך? - בהחלט. אשאיר לך את הכרטיס שלי.‬
‫הנה המידע האישי שלי. אני לא רוצה לתת להם לחכות.‬
‫מכאן? - כן. חדר 23.‬
‫חדר 23.‬
‫מצאתי אותך, ג'אן.‬
‫שלום, ג'אן.‬
‫את מי את מחפשת?‬
‫מה מצבה?‬
‫הרופאים אמרו שמצבה משתפר. את קרובת משפחה שלה?‬
‫אני חברה של מר ג'אן.‬
‫את יודעת איפה הוא? - בחדר הסמוך, נח.‬
‫תודה.‬
‫מצאתי אותך.‬
‫כך נפגשנו כילדים.‬
‫אני התחבאתי ואת מצאת אותי.‬
‫כי רציתי להאמין לך.‬
‫את מאמינה לי עכשיו?‬
‫אני אמיתי?‬
‫איך עשינו את זה?‬
‫את הדבר הזה. איך הצלחנו לעשות את זה?‬
‫כוכב נופל.‬
‫אני לא מבינה.‬
‫תירגעי. - אתה...‬
‫בילגה, תנשמי. תירגעי.‬
‫את בסדר?‬
‫גברת, את בסדר?‬
‫רגע. מה את עושה?‬
‫אל תוציאי את זה! גברת, מה את עושה?‬
‫גברת, לאן את הולכת?‬
‫גברת, תעצרי! גברת!‬
‫ג'אן.‬
‫ג'אן, תתעורר.‬
‫ג'אן!‬
‫תתעורר. תגיד משהו.‬
‫ג'אן, דבר איתי.‬
‫ג'אן, היית כאן רק לפני דקה. דבר איתי. אני יוצאת מדעתי?‬
‫ג'אן, תגיד משהו.‬
‫ג'אן, תתעורר! - גברת, תירגעי!‬
‫לא! הוא דיבר איתי! - בבקשה.‬
‫הוא היה כאן! - הוא ישן מאז שהגיע.‬
‫הוא היה כאן. הוא דיבר איתי! - תירגעי.‬
‫תתעורר, ג'אן! תתעורר! - בבקשה, תירגעי.‬
‫צאי, בבקשה. - הוא היה כאן!‬
‫ג'אן, תגיד משהו. - בבקשה.‬
‫גברת, בבקשה. - תגיד משהו!‬
‫אני לא משוגעת! ג'אן, תגיד משהו! - בבקשה.‬
‫תגיד משהו! - גברת.‬
‫אני לא משוגעת! תתעורר! - טוב.‬
‫- טיפול נמרץ חדר 24 -‬
‫- נוראביקס -‬
‫אל תיקחי את זה.‬
‫אתה מנסה לשגע אותי?‬
‫אתה מנסה לשגע אותי? איך נכנסת?‬
‫בילגה, זה בסדר. - צא מכאן!‬
‫צא מהבית שלי.‬
‫בילגה.‬
‫אני מצטער, בבקשה. - תפסיק ללכת אחריי. צא.‬
‫תירגעי.‬
‫אל תתקרב. - אני יודע.‬
‫אל תתקרב. - תקשיבי.‬
‫תראי, אני יודע שזה לא הגיוני. גם לי קשה.‬
‫אני יוצאת מדעתי. אני משתגעת.‬
‫אני באמת משתגעת. - את לא משתגעת.‬
‫בבקשה, תקשיבי. - לא! אל תתקרב יותר!‬
‫תירגעי.‬
‫תראי, אני לא עושה את זה. גם אני לא יודע מה קורה.‬
‫בסדר? אל תפחדי.‬
‫אני לא מפחדת ממך, ג'אן.‬
‫זו הסיבה שלא רצית לפגוש אותי?‬
‫מי אתה? אתה...‬
‫מה אתה? - אני לא יודע!‬
‫אני לא יודע אם אני חי או מת!‬
‫אני ג'אן!‬
‫אני מצטער.‬
‫בסדר, אני אירגע. שנינו נירגע.‬
‫את בסדר?‬
‫אני יודע שיש לך לב שברירי.‬
‫אני בסדר.‬
‫אני בסדר. תודה.‬
‫בילגה, אנסה להסביר. - מה קורה לנו?‬
‫מה זה כל זה, ג'אן? אני משתגעת. אני לא...‬
‫תנשמי. תירגעי. אני אסביר.‬
‫אנסה להסביר את מה שאני מבין. זו הסיבה שבאתי.‬
‫אין בזה היגיון. זו שטות מוחלטת.‬
‫כל מה שסיפרת לי... זה... אתה...‬
‫אודיסאוס... זה לא הגיוני.‬
‫אני לא חיה באגדה שלך, ג'אן. - אבל אני חי בשלך.‬
‫את הכנסת אותנו לזה ועכשיו את קוראת לזה שטויות.‬
‫את סיפרת לי את הסיפור בפעם הראשונה.‬
‫סיפרת לי את הסיפור בערב השנה החדשה. נתת לי את הספר.‬
‫ואז חיי השתנו לחלוטין. - אתה עדיין מדבר על ספר.‬
‫אני מבין את זה עכשיו.‬
‫לא רציתי שזה יסתיים ככה.‬
‫מה שמצאתי בחפירות...‬
‫האמפורה הייתה החפץ היקר ביותר שמצאתי,‬
‫ונתתי להם לגנוב אותה ביחד עם חיי.‬
‫כמובן.‬
‫שאלתי את עצמי, "למה הבחור הזה רודף אחריי?"‬
‫אתה במקום הנכון. גם אני הייתי הולכת לעו"ד.‬
‫כן? - כן.‬
‫אבל זו לא הסיבה.‬
‫איני יכול לדבר עם איש חוץ ממך. איש לא יכול לשמוע אותי.‬
‫כי ביקשתי אותך.‬
‫מה בדיוק ביקשת?‬
‫מה הייתה המשאלה שלך?‬
‫את באמת לא זוכרת?‬
‫היקום כולו זוכר, אבל את עדיין לא, נכון?‬
‫מה הייתה המשאלה שלך?‬
‫אמרתי, "אם יום אחד אמות...‬
‫"אם יום אחד אהפוך לכוכב...‬
‫"אני מקווה שהבחורה הזו תמצא אותי ותראה לי את הדרך."‬
‫הייתי ילד.‬
‫אם אתה עומד למות יום אחד, למה נכנסת לחיי?‬
‫למה אתה משגע אותי? למה אתה גורם לי להתרגל לזה?‬
‫הייתי מאושרת לחלוטין לבד, עם הבדידות שלי.‬
‫אז תמות וזהו.‬
‫תעשה מה שאתה רוצה. תמות.‬
‫אם הייתי יודע שתהפכי למישהי כזו, לא הייתי מביע את המשאלה הזו.‬
‫אל תדאגי.‬
‫צא מכאן.‬
‫צא. לאן שלא תלך, איך שלא תלך, פשוט לך! לך!‬
‫- חנות הגלידה ההיסטורית של ניקו -‬
‫מה אתה עושה?‬
‫למה אתה ממשיך להזמין גלידה?‬
‫למה אתה מענה את עצמך?‬
‫אם הוא היה חוזר הביתה, הוא היה מזמין את הגלידה הזאת.‬
‫תאו, טוב, חמוד. עמוד.‬
‫שב.‬
‫קום.‬
‫שכב.‬
‫תאו.‬
‫תתגלגל.‬
‫לא נתת לו אוכל? מה יש לו?‬
‫נתתי.‬
‫הוא כנראה רוצה לשחק.‬
‫תאו.‬
‫הוא בטח מתגעגע לג'אן.‬
‫אתה רוצה להתגלגל?‬
‫תתגלגל, בחור.‬
‫תאו.‬
‫הוא לא יתגלגל אם ג'אן לא כאן.‬
‫הוא יחזור הביתה, נכון, בחור? אבא יחזור הביתה.‬
‫אני כאן, אבא.‬
‫- חנות הגלידה ההיסטורית של ניקו -‬
‫- הזמנה נכנסת - בילגה טניל דובדבן ולימון -‬
‫תודה.‬
‫- לבילגה -‬
‫"בילגה היקרה, שנה טובה.‬
‫"אהבתי את הגלידה שנתת לי, אז מצאתי את החנות מהמפית.‬
‫"עכשיו, גם אני אוכל דובדבן ולימון."‬
‫"בילגה היקרה, שנה טובה.‬
‫"אני עכשיו בכיתה ג'. מה איתך?‬
‫"בשיעור טורקית, עשיתי משימה על סיפורים מיתולוגיים.‬
‫"אני מקווה שתבואי לחנות הגלידה ותקבלי את הגלויות שלי.‬
‫"אם תבואי, נוכל להיות חברים."‬
‫"בילגה היקרה, אני עכשיו בכיתה ג'. מה איתך?"‬
‫"כיתה ד' כל כך משעממת."‬
‫"אני בכיתה ה'... פחדתי..."‬
‫"אני לא יודע איפה את, ואת לא באה לחנות הגלידה,‬
‫"אז אני משאיר את כל הגלויות אצל ניקו.‬
‫"את עדיין מאמינה באגדות ובניסים?"‬
‫- ג'אן טארון -‬
‫גברת ליילה.‬
‫איך את?‬
‫איך אני יכולה להיות?‬
‫אני מצטער. לא יכולתי לבקר בימים האחרונים.‬
‫איך ג'אן?‬
‫אותו הדבר. אין שינוי.‬
‫תודה על הפרחים.‬
‫יאסמין יצאה מטיפול נמרץ. ראית אותה?‬
‫כן. עמדתי לקחת אותה לטייל.‬
‫ג'אן.‬
‫זו אני.‬
‫אתה שומע אותי?‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני כל כך מצטערת.‬
‫לא הייתי בחנות הגלידה הזו מאז שהייתי ילדה.‬
‫האמת שאפילו לא ידעתי עליה עד שסיפרת לי.‬
‫הלוואי שהייתי ממשיכה לאכול גלידה, ג'אן.‬
‫הלוואי שהייתי ממשיכה להאמין באגדות ובניסים.‬
‫אולי היינו יכולים להיפגש קודם.‬
‫אני מצטערת.‬
‫ג'אן.‬
‫אתה שומע אותי?‬
‫ג'אן.‬
‫בבקשה אל תעזוב אותנו.‬
‫תראה, השנה החדשה כמעט כאן.‬
‫אנחנו יכולים לחגוג ביחד.‬
‫אולי נוכל לקשט את עץ השנה החדשה ביחד.‬
‫אולי אפילו נוכל לצאת לטיול.‬
‫תוכל לקחת אותי לאסוס.‬
‫בבקשה תענה לי.‬
‫אני מצטערת.‬
‫בבקשה.‬
‫אני מצטערת.‬
‫סיפרתי למשטרה הכול, ארן.‬
‫אני לא זוכרת כלום מהתאונה‬
‫או מהאיש שגנב את האמפורה. הכול קרה כל כך מהר.‬
‫הלוואי שהיית מקשיבה לי. יכולנו לנסוע לאיסטנבול ביחד.‬
‫רציתי לנסוע עם ג'אן. רציתי להיות איתו.‬
‫כאילו שזה היה משנה משהו.‬
‫בכל מקרה, הכול נגמר עכשיו.‬
‫דיברתי עם החברה.‬
‫הם ישלמו על טיסתך לאנגליה ועל כל ההוצאות האחרות.‬
‫אני לא מתכננת לנסוע לשום מקום עד שג'אן יתעורר.‬
‫שום דבר לא נגמר, ארן.‬
‫יאסמין, כולנו עצובים,‬
‫אבל הרופאים מתחילים לאבד תקווה לגבי ג'אן.‬
‫כדאי גם לך להתרגל לרעיון.‬
‫חוץ מזה, יש עוד חדשות רעות.‬
‫מתברר שלג'אן היה קשר עם האנשים שגנבו את הכד.‬
‫ג'אן עזר להם לגנוב את הכד.‬
‫איזה בלגן.‬
‫- קאשיפוגלו ארן יאבר - מנכ"ל -‬
‫אמפורה נגנבה במהלך חפירות שמימנה החברה הזו.‬
‫מתנהלת חקירה חשאית.‬
‫אני רוצה שתחקרי על ארן יאבר, האחראי על החפירות.‬
‫בנוסף, תחקרי על החברה.‬
‫תבדקי אם משהו דומה קרה בעבר באתר הזה.‬
‫לא יודעת, אנשים נעדרים, כלי רכב שנעלמו. הכול, איפק.‬
‫הבנתי, גברת בילגה.‬
‫אבל לקחת על עצמך תיק חדש למרות שהמשפט יתקיים בקרוב?‬
‫חוץ מזה, אני לא מבינה מי מתגרש כאן.‬
‫אף אחד.‬
‫תחשבי על זה יותר כמו תיק של עורך דין פלילי.‬
‫בסדר. - נתקדם עם זה.‬
‫טוב, ניפגש מאוחר יותר.‬
‫שווי הכד מוערך בעשרה מיליון דולר.‬
‫לדברי המשטרה,‬
‫הארכאולוג ג'אן טארון היה קשור לחשוד שגנב את הכד.‬
‫לפני שיצא, הוא שלח הודעת טקסט‬
‫שבה אמר לו להיזהר ולא לפגוע באישה שנסעה איתו.‬
‫אם החשוד קיבל הודעה,‬
‫התאונה לא הייתה חלק מהתוכנית.‬
‫הכוונה הייתה לגנוב את הכד.‬
‫הם לקחו בחשאי את הטלפון שלו כדי לשלוח את ההודעה.‬
‫זה בטח היה מישהו מהאתר.‬
‫את חושבת שג'אן טארון חף מפשע?‬
‫אני לא חושבת, אני יודעת.‬
‫משהו נוסף?‬
‫בנוסף לטלפונים של ג'אן ויאסמין, נמצא טלפון שלישי.‬
‫זה היה המספר שאליו ג'אן שלח את ההודעה.‬
‫אבל זה היה טלפון גנוב. הם לא מצאו שום דבר מועיל.‬
‫ברור.‬
‫הבחור שגנב את הכד הפיל את הטלפון שלו ברגע של פאניקה.‬
‫מכיוון שהיה כל כך חובבני, הוא בטח כלי משחק.‬
‫כן, הוא כלי משחק. זה המספר הזה?‬
‫כן, זה המספר.‬
‫לא ניתן לאשר את הזהות, והמשטרה לא יכולה להמשיך בחקירה‬
‫מכיוון שיאסמין ויליאמס לא סיפקה שום מידע מועיל.‬
‫ג'אן בתרדמת. לא ברור אם הוא יתעורר.‬
‫הוא יתעורר.‬
‫באיזה צד הלקוח שלך?‬
‫הוא בלימבו.‬
‫יש דבר נוסף?‬
‫כפי שביקשת, בדקתי גם תיקים הקשורים לאתר החפירות.‬
‫הייתה רק תלונה אחת באזור, אבל היא לא קשורה למקרה.‬
‫איזו תלונה?‬
‫אישה מכפר הסמוך לאתר דיווחה שבעלה נעדר.‬
‫הוא נעדר במשך שלושה שבועות.‬
‫הוא התקשר רק פעם אחת ואמר, "אני עם אישה אחרת ואני בסדר".‬
‫תראי.‬
‫הבחור היה כל כך חסר בושה שהוא אפילו שלח לה תמונה.‬
‫זו גם לא הייתה הפעם הראשונה.‬
‫הוא היה בעבר בקשר עם אישה אחרת מהכפר.‬
‫הפעם זה נראה שונה. תסתכלי על התקרה.‬
‫נראה שהאישה גרה בארמון.‬
‫מה קרה? - אשתו הלכה למשטרה.‬
‫הגבר אמר, "עזבתי את הבית. אל תתקשרו שוב",‬
‫וניתק לשוטר בפרצוף.‬
‫מעניין. בכל אופן, אכין קפה. את רוצה?‬
‫תודה. אני צריכה ללכת בקרוב, ברשותך.‬
‫כרצונך.‬
‫מה קורה?‬
‫למעשה, אני צריכה ללכת עכשיו, גברת בילגה. כבר ממש מאוחר.‬
‫בסדר.‬
‫איך את כל כך בטוחה? - לגבי מה?‬
‫לגבי חפותו של ג'אן טארון.‬
‫אני בטוחה כי אני מכירה אותו,‬
‫וכי זאת העבודה שלי.‬
‫הוא חושף את העבר ואני חושפת את האמת.‬
‫לא ידעתי שאת מכירה אותו. אני מצטערת.‬
‫איך הוא עכשיו? מצבו גרוע כמו שאומרים?‬
‫הוא נראה טוב. הוא ישתפר.‬
‫לילה טוב.‬
‫אלווה אותך.‬
‫להתראות, איפק.‬
‫חשבתי שלעולם לא תבוא.‬
‫באתי, אבל כדי לשכנע אותך להפסיק.‬
‫בילגה, אני מתנצל.‬
‫למה?‬
‫אני רק אסבך אותך בצרות.‬
‫אני זו שצריכה להתנצל.‬
‫למה?‬
‫אני סיבכתי אותך בצרות קודם.‬
‫כמו שאמרת לי, כשהיינו ילדים.‬
‫זה נראה ממש נחמד.‬
‫קישטתי אותו כדי לנקות את הראש.‬
‫אבל הוא נראה לא גמור.‬
‫השארתי לך את החצי השני.‬
‫אולי תרצה לסיים אותו אחר כך.‬
‫אני צריכה את עזרתך.‬
‫אם את מנסה ליצור קשר עם אנשים אהובים שאיבדת,‬
‫אין לי את הכישרון לכך. אין לי את היכולות האלה.‬
‫אתה יודע למה אני מתכוונת. אבל גם זה רעיון טוב, דרך אגב.‬
‫בילגה, תשכחי מזה. אל תיכנסי לזה אפילו.‬
‫ג'אן, אני רוצה.‬
‫תראה. זה החלום שלי.‬
‫אני לא חושב שכדאי. - ג'אן, הם חושבים שאתה אשם.‬
‫אני יודע. - אז?‬
‫אבל...‬
‫מה הם יכולים לעשות? לזרוק את גופתי לכלא?‬
‫אני אברח.‬
‫הדבר היחיד שמפריע לי הוא להשאיר את הוריי להתמודד עם הבושה.‬
‫לכן עלינו לפתור את זה לפני שתתעורר.‬
‫אבל המצב אפילו יותר מורכב משחשבנו.‬
‫המשטרה מצאה הודעה...‬
‫הם שלחו את זה מהטלפון שלי, אני יודע.‬
‫אני גם יודע שזה היה מישהו מצוות החפירה.‬
‫הבנת שזה היה ארן.‬
‫הבנת גם שארן מעוניין ביאסמין,‬
‫ושהוא שלח את ההודעה מהטלפון שלך כי הוא לא יכול היה לשלוח משלו.‬
‫לא. זו לא הסיבה.‬
‫איך הבנת את זה?‬
‫בגלל שארן בא לבקר אותי בבית החולים.‬
‫מה הוא אמר?‬
‫הוא אמר שהוא מצטער בצורה מאוד כועסת.‬
‫הוא אמר שזה יהיה הכי טוב לכולם אם לא אתעורר לעולם.‬
‫כך אני יודע.‬
‫זה טוב. אז אנחנו רק צריכים למצוא את ההוכחה.‬
‫אני חייבת ללכת למשטרה ולהגיד להם.‬
‫אני לא יכולה להגיד, "אני מדברת עם רוח ולדעתנו ארן עשה את זה".‬
‫וואו. - כן.‬
‫רוח. - מה?‬
‫עכשיו את קוראת לי רוח. בסדר, באתי עם תקוות כל כך גדולות.‬
‫אז תשמור על כוחותיך ואל תיתן לאיש לשלוף את התקע.‬
‫יש לנו עסק עם ארן מחר.‬
‫איזה עסק? מה תעשי?‬
‫אתה תראה.‬
‫כל אלה ספרי פשע?‬
‫למה הסתרת את אוסף ספרי הפשע שלך כאן?‬
‫לא חשבתי שאני מסתירה אותו.‬
‫זה נראה כך.‬
‫גם את הדג שלך הסתרת כאן.‬
‫למה?‬
‫אולי אני מנסה לשמור עליו בחיים.‬
‫אתה מנסה לחשוף אותי עכשיו? מה אתה עושה?‬
‫אז, זה התור שלי?‬
‫אפשר לשאול אותך שאלה? - תשאלי.‬
‫איך זה עובד? - איך מה עובד?‬
‫לדוגמה, אתה ישן?‬
‫לא. אני לא ישן.‬
‫למה שאישן כשאת כאן?‬
‫אנשים כמוך לא אמורים להיות באגדות?‬
‫זה מה שאני אומר.‬
‫אז בוא נעשה את זה... - נעשה מה?‬
‫מאחר שאתה לא ישן...‬
‫יש לך עד הבוקר...‬
‫לחשוב על תוכנית כיצד להוציא מידע מארן.‬
‫לילה טוב.‬
‫קדימה. - בסדר. לילה טוב.‬
‫לילה טוב.‬
‫תכבי את הנרות. זה מסוכן.‬
‫קדימה, לילה טוב.‬
‫למרות שזה לא יעצור אותך.‬
‫זה יעצור, אבל לא משנה, בסדר.‬
‫בוקר טוב.‬
‫שוב, בוקר טוב.‬
‫הבהלת אותי.‬
‫יש לי שאלה.‬
‫קדימה. - איך את קמה ככה?‬
‫איך אני קמה? - כשאת נראית כל כך יפה.‬
‫כי את כל כך יפה.‬
‫תודה. - בבקשה.‬
‫אז, מה מצאת? על מה חשבת אתמול בלילה?‬
‫על מה חשבתי אתמול בלילה?‬
‫טוב.‬
‫אני הופך להיות רציני.‬
‫אני מתאפס על עצמי.‬
‫טוב. עכשיו, תראי...‬
‫ברצינות עכשיו.‬
‫לארן יש קבצים של החפירות במחשב שלו.‬
‫יש לו תיקי ספונסרים, הרבה שמות.‬
‫אנחנו יכולים להשיג הרבה מידע משם.‬
‫הוא בטח מחזיק אותו או במשרד שלו או בביתו.‬
‫אני לא יכולה להיכנס למשרדו.‬
‫אז אני צריכה להיכנס לביתו. אבל איך?‬
‫הבית שלו די מאובטח.‬
‫יש שם מצלמות אבטחה והכול. את לא יכולה פשוט להיכנס דרך החלון.‬
‫אז איכנס דרך הדלת.‬
‫איך? לא. - כן.‬
‫לא, את לא. בבקשה אל תעשי את מה שאני חושב.‬
‫אין לנו ברירה.‬
‫חוץ מזה יש לך מוח ממש מלוכלך. למה שתחשוב כך?‬
‫זה לא אני. טלפתיה לא עובדת ככה. מה שאת חושבת...‬
‫אני רואה מבט מסוכן בעינייך. אני מפחד.‬
‫כדאי שתפחד. - כדאי שאפחד?‬
‫אני מפחד.‬
‫טוב. אז אמרת שארן יוצא לריצה בבוקר, נכון?‬
‫עדיין בוקר... אז בוא נלך.‬
‫סוודר יפה.‬
‫קדימה, נזוז. אנחנו לא רוצים לפספס את ארן.‬
‫הנה מגיע האידיוט.‬
‫עכשיו!‬
‫מה לע... - אני ממש מצטערת.‬
‫אני מצטערת. אתה בסדר? - זה בסדר.‬
‫אני באמת מצטערת. אני ממש נבוכה.‬
‫באמת, זה בסדר.‬
‫תן לי לפחות לקנות לך קפה.‬
‫בסדר.‬
‫בסדר, נהדר.‬
‫יש בית קפה קרוב. בוא נלך. - בסדר.‬
‫יש לך ממחטה?‬
‫ניקח אחת משם. - טוב, בסדר.‬
‫אני בילגה, דרך אגב. - אני ארן.‬
‫נעים מאוד.‬
‫מודיליאני.‬
‫אני גם אוהבת את מודיליאני.‬
‫גם אני.‬
‫נחמד, לא?‬
‫תשאלי אותו על הנשים שמודיליאני צייר.‬
‫אני בעיקר אוהבת את הנשים שהוא צייר.‬
‫אולי בגלל שיש להן צוואר כל כך אלגנטי.‬
‫כמו שלך.‬
‫תודה רבה.‬
‫אבל זה גם לא ממש מוזר שהוא לא מצייר את העיניים בדיוקנאות?‬
‫כלומר, למה שלא יצייר את העיניים?‬
‫הוא אמר, "כשאכיר את נשמתך, אצייר את עינייך". תגידי.‬
‫כי הוא היה מצייר את עיניהן רק אם הוא הכיר את נשמתן. זו הסיבה.‬
‫את עסוקה הערב?‬
‫בחרתי את אלה. אתה מכיר אותו טוב.‬
‫בוא נבחר אחת ביחד. - בסדר.‬
‫מה עם זאת?‬
‫אני חושבת שהיא חמודה. שחורה, מיני.‬
‫טוב, בוא נראה.‬
‫זו נועזת. ייתכן שהוא יאהב אותה.‬
‫אני מניח שזו יפה יותר. - הארוכה?‬
‫באמת?‬
‫אני אומר זאת כי אני מכיר את ארן. לדעתי הוא יאהב אותה יותר.‬
‫אז לא כדאי שאלבש שמלת מיני.‬
‫אולי כדאי את המיני השחורה?‬
‫אני חושב שהאדומה הארוכה טובה יותר.‬
‫היא חמודה.‬
‫אני חושבת שזו.‬
‫עכשיו את נראית חמודה וסקסית מדי.‬
‫זו המטרה.‬
‫אני מבין את המטרה, אבל...‬
‫הלוואי שלא הייתי בתרדמת הערב.‬
‫ברוכה הבאה. - תודה. שלום.‬
‫אז, אמרת שאתה ארכאולוג.‬
‫התעניינתי בארכאולוגיה מאז שהייתי ילדה.‬
‫אימא שלי מדריכת טיולים.‬
‫היא סיפרה סיפורים... - יודעת מה,‬
‫בואי לא נדבר על זה הערב.‬
‫כי לדבר על אמנות כשאת כאן זוהרת כך...‬
‫זה באמת יהיה עוול ליופי כזה.‬
‫תודה.‬
‫את כמו מתנה לפני השנה החדשה ואני לא יכול להסיר את עיניי ממך.‬
‫סליחה, גברתי.‬
‫מצטער על ההפרעה, אבל הכיסא הזה תפוס?‬
‫כן. - כן.‬
‫בילגה, אם משעמם לך, אפשר ללכת אליי.‬
‫נראה שאת לא הולכת לסיים את הארוחה שלך.‬
‫אז אם את רוצה, אפשר ללכת הביתה ולעשות משהו אחר.‬
‫"לעשות משהו אחר". איזה שמוק.‬
‫בהחלט.‬
‫מה תרצי לשתות?‬
‫מים, קפה, ליקר?‬
‫מים. אני חושב שאת יכולה לשתות מים.‬
‫אשתה מה שאתה שותה.‬
‫בסדר.‬
‫הוא יחשוב שזה סימן. הוא אידיוט. - זה באמת סימן.‬
‫אל תדאג.‬
‫האורות כבויים. לא חשוך כאן קצת?‬
‫אפשר להדליק אותם שוב.‬
‫תודה.‬
‫בואי נצא מכאן, בבקשה.‬
‫הוא לא נחמד כמו חברך מטה. הבחור הזה חלאה.‬
‫קדימה. בואי נלך, ברצינות.‬
‫ארן, אני הולך לכסח אותך.‬
‫בילגה.‬
‫בילגה, בואי נלך.‬
‫לא כדאי שנאט קצת? מה אתה אומר?‬
‫בילגה, דברים שמחכים להתגלות‬
‫נמצאים רק באתרי חפירות.‬
‫מה?‬
‫לא כאן.‬
‫אבל...‬
‫בהחלט.‬
‫אפשר להאט קצת אם את רוצה.‬
‫הרעש הזה.‬
‫הרעש...‬
‫זו אזעקה של מכונית?‬
‫זו המכונית שלי. - אזעקה של מכונית.‬
‫אני מצטער. - אין על מה.‬
‫בילגה, מה את עושה?‬
‫אמרתי לך לא לדאוג.‬
‫הוא הלך. המחשב שלו שם.‬
‫תן לי להסתכל על אלה. - תבדקי את המחשב.‬
‫שאבדוק רק במחשב? - כן.‬
‫יש צורך בסיסמה. - 171717.‬
‫זה מספר הרישוי של צ'נקלה. האידיוט כותב אותו בכל מקום.‬
‫- קאשיפוגלו -‬
‫זה עבד.‬
‫אני רוצה להגיש תלונה. אני חושב שמישהו הרס לי את המכונית.‬
‫אין כאן כלום. - תבדקי את זה.‬
‫אין כאן כלום. - איך זה ייתכן?‬
‫המספר.‬
‫איזה מספר?‬
‫מספר הטלפון של הגנב.‬
‫המספר של הגנב שיש למשטרה. - בסדר.‬
‫הוא גם ברשימת אנשי הקשר של ארן.‬
‫ג'י-טי.‬
‫זה אתה? - לא.‬
‫תכבי אותו. מהר.‬
‫היי, לקוח שלי בדיוק התקשר.‬
‫הוא נעצר בגין גרימת הרס למכונית. אני חייבת ללכת אליו.‬
‫באמת?‬
‫אבל זה היה ערב מהנה מאוד.‬
‫תודה. נוכל לדבר מחר אם תרצה.‬
‫אני צריך לעבוד על משהו מחר,‬
‫אבל נדבר מאוחר יותר.‬
‫טוב, תודה.‬
‫לילה טוב.‬
‫הוא ממש כועס, האידיוט הזה.‬
‫תסתכלי פעם אחרונה על פרצופו.‬
‫אידיוט.‬
‫איפק, חפשי כל מי שיש לו עבר פלילי‬
‫ומתגורר בקרבת האתר הארכאולוגי עם ראשי התיבות ג'י-טי,‬
‫חוץ מג'אן טארון.‬
‫למה אתה כל כך מצוברח?‬
‫רואה? התקרבנו בעוד צעד אחד.‬
‫הוא זה שיגלה לנו את מיקומו של הכד ואת כל שאר הדברים.‬
‫מחר תחגגי את השנה החדשה עם ארן.‬
‫מחר! - כן.‬
‫אמרתי לו, "בוא ניפגש מחר".‬
‫הוא עורך מסיבת ראש השנה עם הספונסרים.‬
‫חשבתי שהוא התחיל לחשוד ולכן הוא דחה אותי.‬
‫ג'אן.‬
‫תראה, אנחנו ממש קרובים. מה הבעיה, באמת?‬
‫מה את חושבת? אני בתרדמת.‬
‫אני מואשם בגניבה.‬
‫האדם שקראתי לו חבר עשה את כל הדברים האלה מאחורי גבי.‬
‫נאלצתי לראות את אותו אדם מפלרטט עם האישה שאני מאוהב בה.‬
‫אל תתנהגי כאילו לא ידעת. זה ברור אפילו במצב שלי.‬
‫שאקח אותך לארוחת ערב? אני אפילו לא יכול לעשות את זה.‬
‫למה לא?‬
‫למה? איך אעשה זאת?‬
‫אקח אותך עד לשמיים?‬
‫למעשה, את זה אני יכול לעשות.‬
‫וואו!‬
‫מעולם לא היה לך חבר?‬
‫לא בדיוק. היה לי.‬
‫פשוט...‬
‫מעולם לא חוויתי רגשות חזקים. כלומר, זה פשוט לא קרה.‬
‫מעולם לא התאהבתי במישהו ואף אחד לא התאהב בי.‬
‫אני מבינה עכשיו שמעולם לא התאהבתי.‬
‫את מבינה את זה עכשיו. איך?‬
‫את מאוהבת בי?‬
‫מאוהבת בך או בהיעדרך?‬
‫אם היעדרותי השפיעה עלייך כל כך,‬
‫אני אפילו לא יכול לדמיין מה הנוכחות שלי תעשה.‬
‫את יכולה?‬
‫אז בוא נשתה לכבוד נוכחותך בערב השנה החדשה.‬
‫את מתכוונת מחר.‬
‫הבעת משאלה?‬
‫לא.‬
‫מכיוון שאנחנו עכשיו מבוגרים, ייתכן שהמשאלות שלנו לא יתגשמו.‬
‫אני רק אומר כדי שלא תתאכזבי.‬
‫איך נדע?‬
‫מה אנחנו עושים מחר?‬
‫נראה שנחגוג את השנה החדשה ביחד.‬
‫אם תשאלי אותי, הייתי עושה משהו שונה לגמרי.‬
‫כמו מה?‬
‫למשל...‬
‫לא כדאי שאומר שום דבר נוסף. אני חושב שזה היה ברור.‬
‫אז אתה אומר, "תגידי תודה על היעדרותי".‬
‫אני לא יודע.‬
‫אפשר לשאול שאלה? - קדימה.‬
‫איך זה מרגיש?‬
‫מה שאתה חווה,‬
‫בין קיום לאי-קיום?‬
‫אני לא יודע מה אני מרגיש בדיוק.‬
‫אבל...‬
‫זה מרגיש כאילו המקום שבו נמצאים רגשותיי השתנה. את זה אני יודע.‬
‫זה כאילו...‬
‫שאם הייתי פשוט יכול לחזור הביתה, אם הייתי יכול להגיע הביתה,‬
‫אני חושב שהייתי יכול להבין איפה הרגשות האלה שוב.‬
‫אתה מפחד?‬
‫כי אני תמיד פחדתי.‬
‫את שומעת את מה שאני שומע עכשיו?‬
‫תנסי לשמוע אותי, בסדר?‬
‫תעצמי את העיניים.‬
‫תקשיבי.‬
‫את שומעת את זה, נכון?‬
‫אני רוצה לגעת בך.‬
‫אני רוצה להרגיש אותך...‬
‫אפילו רק פעם אחת.‬
‫אני לא מרגישה אותך.‬
‫הלוואי שיכולנו להישאר כך לנצח.‬
‫לנצח.‬
‫ג'אן.‬
‫חשבתי שתתעורר לצידי.‬
‫ג'אן!‬
‫ג'אן, אתה שם?‬
‫ג'אן!‬
‫ג'אן! תגיד משהו, בבקשה!‬
‫ג'אן! ג'אן, דבר איתי. איפה אתה?‬
‫ג'אן.‬
‫ג'אן! איפה אתה?‬
‫ג'אן!‬
‫- מרפאה 3 -‬
‫מאה חמישים. קדימה. - לא. ג'אן.‬
‫לא עבד. 200. - בן.‬
‫קדימה.‬
‫שוב. - בני! בבקשה!‬
‫תתכונני. שוב. - בבקשה, בני!‬
‫הוא בסדר. הדופק חזר. - אלוהים אדירים!‬
‫הכול בסדר עכשיו. - תודה לאל.‬
‫ג'אן.‬
‫בני.‬
‫ארן מגיע. אנחנו צריכים ללכת.‬
‫הוא שם. תתחבאי.‬
‫מה קרה?‬
‫את מפחדת?‬
‫חשבתי שמשהו קרה לך.‬
‫הפעם גם אני פחדתי קצת, למען האמת. זה היה שונה.‬
‫למעשה ראיתי את ארן כשעזבתי.‬
‫הוא דיבר בחשאיות עם מישהו בטלפון.‬
‫זה נשמע כאילו שהם הולכים להבריח משהו הלילה.‬
‫הוא הזמין את האדם הזה לאותה מסעדת סושי שהוא לקח אותך.‬
‫עלינו ללכת גם.‬
‫נלך. אבל בואי נחכה קצת.‬
‫הוא בטח בודק מה איתי. - בסדר.‬
‫זה מר נדים. הבוס שלי.‬
‫בילגה, איפה את?‬
‫כולנו כאן יושבים סביב השולחן.‬
‫אנחנו מחכים לך. גברת אויה עומדת להגיע.‬
‫מר נדים, לא אוכל להגיע.‬
‫לא תוכלי להגיע?‬
‫בילגה, אם את לא יכולה להתמודד עם התיק הזה, אתן אותו לסינם.‬
‫בסדר, נעשה את זה.‬
‫למעשה, זה מה שנעשה, מר נדים.‬
‫פשוט תעביר את כל התיקים לסינם.‬
‫מה זאת אומרת? אני כבר לא מזהה אותך, בילגה.‬
‫איפה ההתלהבות שלך מהעבודה?‬
‫אני עובדת כרגע על תיק הרבה יותר מרגש.‬
‫שנה טובה, מר נדים. שתהיה לך שנה נפלאה.‬
‫ברכות, גברת סינם.‬
‫מה זאת אומרת תביעה? ג'אן אפילו לא התעורר עדיין.‬
‫אני יודע. אבל אין מה לעשות. - איך זה ייתכן?‬
‫תראה, כעורך דינו... - מר האלוק, יש הוכחה נגדו.‬
‫למרבה הצער, הם מצאו הודעות טקסט בין ג'אן לבין הגנב.‬
‫צא מכאן, ארן.‬
‫צא, עכשיו!‬
‫בסדר.‬
‫אין בעיה.‬
‫שנה טובה.‬
‫הוא כאן.‬
‫ברוך הבא. - תודה.‬
‫מה המצב?‬
‫הם בודקים את כל החשודים באתר החפירות.‬
‫אלמלא התאונה, זה לא היה לוקח כל כך הרבה זמן.‬
‫רגע. אני מכירה את הבחור הזה. - איך?‬
‫תגיע לעיקר, ארן. איפה האמפורה?‬
‫היא בטוחה? - אל תדאג.‬
‫הוא המנכ"ל של החברה שנותנת חסות לחפירות.‬
‫הוא המנכ"ל?‬
‫מתי תשלח אותה לחו"ל?‬
‫אל תמשוך תשומת לב.‬
‫הם עובדים ביחד. - תן לי 24 שעות.‬
‫לא אמשוך תשומת לב.‬
‫אשתמש באורחים כהסחת דעת.‬
‫הם באמת גנבו אותה.‬
‫תראה, אם הדבר הזה יתפוצץ, אסור לחברה לדעת מזה.‬
‫אם אני אפול, גם אתה תיפול.‬
‫אל תדאג. הכול תחת שליטה.‬
‫אם זה יתפוצץ, נאשים את הבחור שגנב.‬
‫ואם זה לא יעבוד, הוא פשוט יאשים את ג'אן.‬
‫לכן אני מחזיק אותו שם.‬
‫האידיוט חושב שאנחנו מתייחסים אליו כמו אל מלך בתור פרס.‬
‫וואו.‬
‫כל הכבוד, מר ארן.‬
‫אבל לא אמות.‬
‫לא אלך לשום מקום בלי לוודא ששניכם תיענשו.‬
‫הבנתי!‬
‫מה? - מסיבת השנה החדשה.‬
‫מסיבת השנה החדשה. לא שמעת מה ארן אמר?‬
‫הוא אמר, "בתוך 24 שעות", "האורחים", "לא אמשוך תשומת לב".‬
‫הוא יעשה את זה במהלך המסיבה.‬
‫לעזאזל.‬
‫אנחנו צריכים לעצור בבית שלי קודם. ההזמנה שם.‬
‫אנחנו הולכים למסיבת השנה החדשה.‬
‫תיכנסי.‬
‫הדירה שלך ממש יפה. - תודה.‬
‫אני חושב שהיא שם.‬
‫הנה, תבדקי בתוך המגירה הזו.‬
‫בסדר. זאת?‬
‫איזה מהם?‬
‫מתחת לזה. זהו זה.‬
‫כן.‬
‫- אגדת אודיסאוס -‬
‫זה היה שלי.‬
‫ג'אן.‬
‫זה היה שלי.‬
‫נכון.‬
‫קדימה.‬
‫רגע. - קחי את ההזמנה. קדימה.‬
‫בסדר.‬
‫קדימה.‬
‫מי את?‬
‫מה את עושה כאן?‬
‫אני בילגה.‬
‫ראיתי אותך בבית החולים היום.‬
‫אני בילגה. אני חברה של ג'אן.‬
‫בילגה, תגידי לה. - ג'אן, זה מגוחך.‬
‫תגידי לה, "אני מדברת עם ג'אן ורואה אותו". - אין מצב, זה ישגע אותה.‬
‫אני מתקשרת למשטרה. - חכי. בבקשה אל תתקשרי.‬
‫בילגה, תגידי לה. - אגיד מה?‬
‫תגידי לה שאני לא אשם.‬
‫היא צריכה לשמוע את זה. - ג'אן.‬
‫בבקשה. - ג'אן.‬
‫תגידי לה.‬
‫אני יודעת שזה יישמע בלתי אפשרי,‬
‫אבל אני מדברת עם ג'אן.‬
‫על מה את מדברת? - אני יודעת שזה לא הגיוני,‬
‫אבל אני באמת יכולה לדבר עם ג'אן. הוא כאן עכשיו.‬
‫את משקרת.‬
‫אני לא משקרת. באמת, ג'אן כאן.‬
‫בילגה.‬
‫תגידי לה להסתכל על תאו. הוא יתגלגל כשאגיד לו.‬
‫הוא מתגלגל רק בשבילי. - תסתכלי עליו.‬
‫תגידי לה. - רק תסתכלי עליו.‬
‫תאו מתגלגל רק כשג'אן אומר לו.‬
‫תאו! תסתכל עליי. - הוא עושה את זה רק בשבילו.‬
‫תאו! תתגלגל. - ברצינות...‬
‫בבקשה. - מספיק.‬
‫צאי מכאן או שאתקשר למשטרה.‬
‫צאי מכאן!‬
‫אני ממש מצטערת.‬
‫אני מצטער, אימא.‬
‫כן?‬
‫לג'אן אין שום קשר לכד, ארן.‬
‫גברת ליילה, אני מבין. קשה לקבל את זה כרגע, אבל...‬
‫הייתה כאן הרגע אישה.‬
‫היא חיטטה במגירות. שמה בילגה.‬
‫אולי היא האשמה האמיתית.‬
‫בילגה?‬
‫איך היא נראתה? - ברונטית יפה.‬
‫אני לא יודעת.‬
‫ראיתי אותה גם היום בבית החולים. ואז היא נעלמה פתאום.‬
‫אני מבין. בסדר.‬
‫מה לעזאזל קורה?‬
‫- חדר אבטחה -‬
‫אני רוצה את הצילומים של המסדרון המוביל לחדר 24.‬
‫עכשיו.‬
‫הבוקר, בסביבות השעה 10:00.‬
‫תעצור שם.‬
‫תחזור אחורה.‬
‫עצור.‬
‫תריץ את זה.‬
‫עצור.‬
‫תתקרב.‬
‫גברת ליילה, מצטער להטריד אותך שוב.‬
‫האישה שהזכרת הייתה לבד או עם מישהו?‬
‫היא הייתה לבד.‬
‫והיא החזיקה משהו בצבע בורדו. זה נראה כמו הזמנה.‬
‫אם ג'אן לא היה לוקח את הכד באותו יום, שום דבר לא היה קורה לו, ארן.‬
‫גברת ליילה, ג'אן רצה לקחת את הכד בעצמו.‬
‫זו הייתה החלטה שלו. אל תייסרי את עצמך בגלל זה. בסדר?‬
‫אני חייב לנתק עכשיו.‬
‫לעזאזל.‬
‫אבא, קח את תאו לדירה. תן לו לישון במיטה שלו.‬
‫תוכל לקחת את האמפורה לאיסטנבול?‬
‫ג'אן לא רצה לקחת את הכד הזה.‬
‫את נראית יפהפייה. - תודה.‬
‫אני ממש לא מתגעגע לאירועים האלה.‬
‫תודה. - תראי את האישה הזאת.‬
‫היא אחת מהספונסריות הוותיקות שלנו.‬
‫ג'אן.‬
‫ראיתי אותה.‬
‫בוא.‬
‫בוא נדבר איתה. זה יקל עליך.‬
‫הם יפים, נכון?‬
‫כולם מאוד מיוחדים. - כן.‬
‫המקום הזה כל כך יפה באופן שאני לא יכולה להסביר.‬
‫כמו החיים עצמם.‬
‫אני שמחה שהחלמת.‬
‫תודה. אנחנו מכירות?‬
‫אני חברה של ג'אן.‬
‫ראיתי אותך כשהלכתי לבקר אותו בבית החולים.‬
‫אני מקווה שהכול בסדר.‬
‫אצלי, כן.‬
‫אבל לגבי ג'אן, אני לא יודעת.‬
‫הלוואי ששום דבר מזה לא היה קורה.‬
‫אי אפשר לשנות את העבר. את צריכה לדעת את זה טוב יותר מכולם.‬
‫נכון. אבל עדיין הייתי שמחה לדבר איתו.‬
‫אולי הוא עדיין יכול לשמוע את מה שאת מנסה לומר לו.‬
‫אולי היקום נותן לנו הזדמנות. לעולם אין לדעת.‬
‫לא נראה לי.‬
‫אם היו אומרים לי לפני שבועיים שאני אעבור תאונה, אכנס לתרדמת,‬
‫ואחגוג את ערב השנה החדשה כאן, בארמון כזה,‬
‫לא הייתי מאמינה.‬
‫אז אני פשוט אסירת תודה על שנה חדשה ועל כך שאני בחיים.‬
‫שנה טובה. - שנה טובה.‬
‫שנה טובה גם לך.‬
‫הכתם. הלוגו. החולצה.‬
‫הייתי צריכה לדעת.‬
‫הייתי צריכה לדעת! את עיוורת, בילגה?‬
‫לאן את הולכת? - רק רגע.‬
‫איפק...‬
‫כן, גברת בילגה?‬
‫איפק.‬
‫זוכרת את התיק שהזכרת בזמן שחקרת את האתר הארכאולוגי?‬
‫הגבר שעזב את אשתו.‬
‫תוכלי למצוא את השם המלא שלו? זה דחוף.‬
‫אני בודקת את זה ברגע זה, גברת בילגה. תמתיני רגע.‬
‫בסדר. אני מחכה. - מה?‬
‫גברת בילגה,‬
‫שמו של האיש הוא ג'לאל טופקור.‬
‫איך פספסתי את זה?‬
‫תתקשרי לאישה ותגידי לה שמצאנו את בעלה.‬
‫היא תוכל לבקר אותו עכשיו בכלא. לפחות היא תדע איפה הוא.‬
‫תודה.‬
‫על מה את מסתכלת?‬
‫קודם עלינו למצוא את ארן. הם יעזבו עם האמפורה.‬
‫קודם הגבר. עלינו למצוא אותו לפני שארן מגיע.‬
‫היא השאירה רק את כרטיס הביקור שלה.‬
‫- בילגה טניל עורכת דין -‬
‫- משרד עורכי דין מרג'נלי -‬
‫הלו? זהו משרדה של גברת בילגה.‬
‫אני צריכה לדבר עם בילגה דחוף.‬
‫אני יודעת מי גנב את האמפורה. אנחנו חייבים לעצור אותו.‬
‫תקשיב לי טוב. תפנה את החדר.‬
‫אל תשאיר שם כלום. שום דבר.‬
‫הבנתי, אדוני.‬
‫לאן אנחנו הולכים?‬
‫זה לא כאן.‬
‫זה לא זה.‬
‫זהו זה!‬
‫תראה. הנה התמונה שאיפק שלחה לי.‬
‫אותה תקרה.‬
‫אז, זו לא הייתה אישה ששיכנה אותו בארמון.‬
‫שמפניה, פרפה... כל הכבוד.‬
‫הדברים שלו כאן.‬
‫הנה החולצה עם הכתם.‬
‫שנה טובה,‬
‫בילגה.‬
‫בילגה, תעשי משהו.‬
‫תירגע. - איך אני יכול להירגע?‬
‫אין שום בעיה. בבקשה תמשיכו. תיהנו מהאוכל.‬
‫אל תעמדו בדרכי.‬
‫את בסדר?‬
‫תיזהרי. תנשמי.‬
‫תנשמי.‬
‫בילגה!‬
‫את שומעת אותי?‬
‫הצילו!‬
‫שמישהו יעשה משהו!‬
‫בילגה!‬
‫הצילו!‬
‫מה קרה?‬
‫היא בטח נפלה.‬
‫תזעיקי עזרה, מהר! - בסדר, אני על זה.‬
‫את שומעת אותי?‬
‫מה קרה לה?‬
‫היא בטח נפלה. - אזעיק עזרה.‬
‫אני הולך.‬
‫את בסדר? - היא חיה?‬
‫אזעיק אמבולנס.‬
‫הלו, אנו צריכים אמבולנס דחוף.‬
‫הנה. גברת בילגה.‬
‫גברת בילגה, את בסדר? גברת בילגה.‬
‫בזהירות. - היא בסדר?‬
‫היא בסדר? מה קרה, גברת בילגה? - בזהירות.‬
‫תסובבו אותה. - בסדר.‬
‫בסדר. - לאט.‬
‫קדימה, מהר!‬
‫בואו נזוז, מהר.‬
‫זהירות.‬
‫תיזהרו מהמדרגות.‬
‫מר ארן. - כן?‬
‫- משטרה -‬
‫אם תצטרך עורך דין בגין הברחת חפצים היסטוריים,‬
‫הנה הכרטיס שלנו.‬
‫אבל בגלל עדויותיהם של מספר עדים, המשפט שלך עשוי להיות קצר.‬
‫אתה חושף את העבר, אנחנו חושפים את האמת.‬
‫זו העבודה שלנו.‬
‫חכה רגע, אדוני השוטר. יש כאן אי הבנה.‬
‫לא אני גנבתי את האמפורה. מישהו אחר גנב.‬
‫לא אני גרמתי לתאונה. הם אלה שפגעו בי.‬
‫תוכל לספר לנו עוד בתחנה. קדימה.‬
‫בילגה, אני כאן.‬
‫אל תעזבי.‬
‫- בית החולים גונדוגדו -‬
‫האינוטרופים במקסימום? - כן, אדוני.‬
‫התחילו בשאיבה כפולה.‬
‫הלב לא מתכווץ, אדוני. - הכניסו אקמו. התקשרו להשתלות.‬
‫בסדר.‬
‫קחו את ליבי.‬
‫תחזיקי מעמד, בילגה.‬
‫- חדר ניתוח -‬
‫את זוכרת את בילגה? היא חברה של ג'אן.‬
‫הוא היה שולח לה גלויות בכל תחילת שנה.‬
‫הוא היה אומר, "תמצא לי את בילגה".‬
‫"מעניין אם הלב שלה החלים?"‬
‫הגשנו בקשה להשתלת לב, אבל היא נמצאת ברשימת המתנה.‬
‫יש סיכון שנאבד אותה לפני שנמצא התאמה.‬
‫בילגה. בתי המתוקה.‬
‫הלוואי שיכולת לשמוע אותי, אימא.‬
‫אימא.‬
‫הכול הוביל לרגע הזה.‬
‫זוהי בילגה.‬
‫הלב שלי יתאים, אני יודע את זה.‬
‫קדימה. תני לי ללכת.‬
‫תני לי ללכת.‬
‫תני לה את ליבי. בבקשה.‬
‫קדימה.‬
‫קחי את ליבי, בבקשה.‬
‫קדימה, אימא.‬
‫תזכרי.‬
‫תאו... איפה תאו?‬
‫משאלתו התגשמה.‬
‫תאו.‬
‫תאו. בוא, ידידי.‬
‫תאו, קדימה. אתה הסיכוי היחיד שלי.‬
‫קדימה, תראה לאבא שלי.‬
‫תתגלגל.‬
‫קדימה.‬
‫קדימה. תתגלגל. תראה לאבא. קדימה.‬
‫זה בסדר, ג'אן.‬
‫לא.‬
‫לא. - אל תדאג. אני מניחה שאני עדיין לא מתה.‬
‫בילגה, אין לנו הרבה זמן. אני מבין למה אנחנו כאן עכשיו.‬
‫הלב שלי... - לא.‬
‫כן. - לא.‬
‫הלב שלי‬
‫יתאים לך, בילגה.‬
‫ג'אן.‬
‫אפילו כילד פחדת מהמוות.‬
‫את זוכרת? - כן.‬
‫אמרתי לך שנחגוג את השנה החדשה ביחד.‬
‫את תחגגי את השנה החדשה, אני לא.‬
‫לא.‬
‫אני חייב ללכת. - לא, אתה לא יכול ללכת.‬
‫יש לך עוד הרבה אוצרות למצוא.‬
‫כבר מצאתי את שלי.‬
‫אין עבורי דבר יקר יותר.‬
‫מתי שתרצי לדבר איתי, אהיה כאן, בסדר?‬
‫ג'אן!‬
‫ג'אן, איפה אתה?‬
‫רוצה להציל את חייה של בילגה, בן?‬
‫ג'אן, לא.‬
‫לא. בבקשה, אל תעשה זאת.‬
‫רוצה להציל את חייה של בילגה?‬
‫ליילה, תירגעי.‬
‫אם תשובתך היא כן...‬
‫תאו יודע מה לעשות.‬
‫בבקשה לא.‬
‫תאו!‬
‫בחור.‬
‫תתגלגל.‬
‫ליילה!‬
‫ביקשתי עוד משאלה, אבל לא אגלה לך.‬
‫אל תפסיקי להאמין באגדות, בסדר?‬
‫אני אוהב אותך כל כך.‬
‫אני אוהבת אותך כל כך. - אני אוהב אותך כל כך.‬
‫איחרת.‬
‫או שאולי את מאחרת. מי יודע?‬
‫אולי הפעם אני זו שמביעה משאלה.‬
‫- נחשף על ידי הארכאולוג ג'אן ד. טארון -‬
‫תרגום כתוביות: מיכל כהן‬
‫בקרת כתוביות גיא רקוביצקי‬