Chicago-politiet har funnet det de kaller "sin beste mistenkte" i Tylenol-saken.
Det hadde vel gått ei uke. Vi hørte at de hadde funnet en mistenkt.
"Ja, det er en til." Navnet hans var Roger Arnold.
En fyr som eide en bar ringte etterforskerne og sa
at han ville gjøre dem oppmerksomme på en fyr som sa at han hadde cyanid hjemme,
som hadde snakka om at han ville forgifte folk.
Politiet arresterte denne mannen, Roger Arnold (48),
og kalte ham en "skapkjemiker".
Han hadde selv kjøpt cyanid og fått det sendt hjem.
Han jobba på lageret hos Jewel Food Stores,
et av stedene der Tylenol-pillene ble kjøpt.
Da etterforskerne ransaka Arnolds hjem,
innrømte han at han hadde oppbevart cyanid, men de fant ingenting.
Det de derimot fant, var ei bok,
som i bunn og grunn var ei oppskriftsbok for hvordan man kunne forgifte noen.
Det var mystiske pulver, noen våpen som ikke var registrert riktig
og amatørkjemiutstyr. Uvanlig for en lagerarbeider.
Og så hadde han en enveisbillett til Thailand om rundt to uker.
Det viste seg å være mange indirekte bevis mot Roger Arnold,
men alt var indirekte bevis.
Akkurat nå er det eneste Mr. Arnold er tiltalt for, våpenovertredelse.
Han var interessert i kjemi. Det ble funnet ting hjemme hos ham.
Det kan være beviskraftig, men det sier meg ikke at det må være ham.
Du fikk tydelig høre at du er mistenkt. Hva er din reaksjon?
De kan tro hva de vil, Jeg har ingenting med det å gjøre.
Etter at han ble løslatt mot kausjon
skal noen ha hørt Roger Arnold si i rettssalen
at "jeg vil være delaktig i drapet på fyren som tysta på meg i Tylenol-saken".
Mann skutt og drept utenfor denne kroa i Chicago lørdag morgen.
Senere var Roger Arnold så sint på denne bareieren
som meldte ham til politiet at han prøvde å drepe ham.
Problemet var at han tok feil fyr.
Han drepte et helt uskyldig menneske uten noe med det og havna i fengsel.
Roger Arnold skjøt John Stanisha.
På en måte ble den mannen Tylenol-drapenes åttende offer.
Roger Arnold døde i 2008, men etterforskere i Chicago-politiet,
ja, flere av dem, mener den dag i dag at han er hovedmistenkt.
Jeg mener at de burde ha undersøkt Roger Arnold grundigere,
men jeg tror de la ham fra seg
fordi de trodde at de faktisk hadde tatt den virkelige morderen.
ULØST: DE FORGIFTEDE GLASSENE MED SMERTESTILLENDE
Nå som jeg står overfor denne mulige nye sannheten
om at det ikke var snakk om en gærning i butikken,
begynte jeg å stille spørsmål til den offisielle historien.
I denne saken har man hatt tunellsyn siden første stund.
Fra begynnelsen har hele saken handla om at Johnson & Johnson bare gjør godt,
at de er et fantastisk selskap bare interessert i kundenes ve og vel.
Jeg er ikke så bekymra for Tylenol, men for alle oss. Vi står sammen i dette.
Men jeg tror at det eneste som betyr noe her, er markedsandeler.
Selskapet står nå overfor sin verste trussel i sin 96 år lange historie
mot imaget sitt og det mest lønnsomme produktet de har, Tylenol.
Johnson & Johnson gjør hva som helst for å redde merkevaren.
Hva går hva som helst for å redde merkevaren ut på?
I offentlige kunngjøringer sier produsent Johnson & Johnson
at det ikke ble brukt cyanid i noen del av produksjonsprosessen.
Chicagos rettsmedisiner kom med en for- bløffende kunngjøring fire dager etterpå.
På et møte i går morges
spurte jeg de to representantene fra McNeil Laboratories
om det noe sted i nærheten av der Tylenol ble produsert
fantes cyanid. Svaret var ja.
Da Johnson & Johnson først ble spurt,
sa de at det overhodet ikke fantes cyanid i fabrikkene deres.
Så kom det ut at de brukte det i McNeil,
som en test for å finne ut om det fantes bly i pillene.
Men de hevda at den var innelåst et sted
som ikke var i nærheten av fabrikkgulvet.
Ja, cyanid blir brukt i kvalitetskontroll.
Det er innelåst. Du kan fortelle om det, Joe.
En liten mengde oppbevares på et veldig sikkert sted til kvalitetssikring.
Men det var ikke innelåst,
og nesten hvem som helst hadde tilgang til rommet der det fantes.
Ville du ta det inn i prosessen, kunne du bare forsyne deg.
Mitt neste spørsmål var enkelt og greit
om de noen gang testet Tylenol-pillene for cyanid.
Svaret var: "Ja, og resultatet var alltid negativt."
Det som slår meg da,
er hvorfor de tester for cyanid? Dere kan tenke dere resten.
Det Dr. Stein sa, var at hvis Johnson & Johnson testa for cyanidinnhold,
så var de bekymra for at cyanid et sted i deres egen prosess
kunne dukke opp i produktet.
Vi reagerte først med frykt.
Kunne dette muligens ha skjedd
i produksjonsprosessen eller i fabrikkene våre?
Sett ut fra et bedriftsperspektiv
prøvde ikke Johnson & Johnson med vitende og vilje
å distribuere kontaminert Tylenol.
Men vi vet heller ikke om de hadde problemer
enten på en av de to fabrikkene
eller hvor som helst i distribusjonskjeden
som kan ha ført til at disse boksene ble kontaminert.
I etterpåklokskapens lys ser vi
at etterforskninga var problematisk helt fra første stund.
Etterforskerne sendte inspektører, som tilbrakte time på time i fabrikkene
og umiddelbart renvaska Johnson & Johnson for enhver mulighet
for at kontamineringen kunne ha skjedd inne på fabrikkene.
Sjefstoksikolog Michael Schaffer fra rettsmedisinsk institutt i Cook County
var fornøyd med at ingen cyanidkontaminering skjedde i fabrikken.
Det kan jeg entydig slå fast.
Det er rett og slett ikke mulig å komme med en slik erklæring så raskt.
Inspeksjoner av medisinfabrikker tar mye lenger tid.
Mat- og legemiddelmyndighetene gjennomførte en uavhengig gransking
og fastslo at fabrikkene var trygge bare uker inn i denne krisen.
Men vi kan ikke vite med sikkerhet
hvor godt cyanidet ble kontrollert inne i fabrikkene
eller hvor mange ansatte som hadde tilgang til den,
for man vet så lite om hvordan disse fabrikkene ble drevet.
Produktet har blitt distribuert i flere uker.
Det ble distribuert over hele landet i august fra to kilder.
Fra selskapets fabrikk i Texas og deres fabrikk i Pennsylvania.
Tanken på at det kunne ha vært i omløp så lenge
uten å forårsake sykdom andre steder, gjør muligheten
for at dette er utbredt svært usannsynlig.
Johnson & Johnson hadde behov for at antallet kontaminerte bokser
måtte være svært begrenset i antall og i geografisk utbredelse,
for bare da kunne de med troverdighet si
at det fantes én gærning
som egenhendig hadde satt ut forgifta Tylenol i butikkhyllene.
Fantes det flere bokser, hvis de var mer geografisk spredt,
ville Johnson & Johnsons historie begynne å slå sprekker.
I dag tilbakekalte selskapet raskt mer enn en kvart million bokser i USA.
Et av de store problemene med etterforskningens videre gang
var at selskapet selv gjennomførte mesteparten av etterforskninga,
selv om de tilsynelatende hadde all grunn til
å skjule omfanget av kontaminasjonsproblemene.
Da Johnson & Johnson kunngjorde tilbakekallingen av Tylenol i hele USA,
gjennomførte selskapet selv nesten all testing av boksene.
Vi har satt opp spesiallaboratorier for å teste Tylenol-pillene
for å finne andre cyanidforgiftninger.
Problemet med dette var
at Johnson & Johnson hadde en enorm interesse av å sørge for
at svært få av flaskene viste seg å være kontaminert.
Mer enn åtte millioner piller
har blitt testet av oss, FDA og andre byråer.
Færre enn 75 kapsler i åtte bokser,
alle fra Chicago-området, har vist seg å inneholde cyanid.
FDA-ETTERFORSKNINGA FASTSLO AT KALIUMCYANIDET
LAGRA I MCNEIL-FABRIKKER IKKE STEMTE MED SPORMØNSTRENE
I FORGIFTEDE PILLER.
Johnson & Johnson tok initiativet. Har bare godt å si.
Jeg har aldri sett noe selskap samarbeide så godt med politiet
slik McNeil Lab har gjort.
Hadde du latt en mistenkt gjennomføre sin egen etterforskning?
Nei. Da får saken en slagside, uten at du får vite noe om det.
Jeg tror ikke vi vet hvor mange bokser det var der ute.
Vi aner ikke hvor mange flere som døde. La meg spørre om noe.
Hva er sjansen for at sju friske mennesker
mellom 12 og 35 var de eneste ofrene?
Hvor mange gamle mennesker døde?
Hvor mange mennesker kjørte bil,
tok to piller, fikk et anfall og krasja?
Det kan være flere ofre vi aldri fikk vite om,
siden man svært sjelden tester for cyanid innen ordinær obduksjonstoksikologi.
Har man ingen grunn til å mistenke det, blir det vanligvis ikke gjort.
Var det snakk om et eldre menneske,
som hadde tatt Tylenol, men ingenting var mistenkelig,
så kunne man helt klart overse det og tro at dødsfallet var naturlig.
Opprinnelig ble min mors dødsårsak fastslått til å være hjerneaneurisme.
De ante ikke at det var cyanid.
Det var bare på grunn av at det var tre ofre i samme familie
at det ble vanskelig å benekte at noe var alvorlig galt.
Slik jeg ser det, skulle bevisene ha vist at det fantes mange flere bokser der ute
og sikkert flere døde.
Siden vi leverte inn de fleste boksene, vet vi ikke hvor mye som var besudla.
De testa en svært liten prosentandel og tilintetgjorde resten.
I dag kunngjorde Johnson & Johnson at de tilintetgjør 22 millioner bokser
innlevert av distributører og kunder.
Vi tilintetgjør dem. Vi har leid inn
et eksternt firma som spesialiserer seg i produktdestruksjon. De tar seg av det nå.
Det blir tilintetgjort.
De blir destruert denne uka.
Hadde vi fått alle de boksene,
hvis de ikke ble innlevert til test og destruksjon,
så hadde vi funnet mange flere forgifta piller i boksene.
Bare en massemorder ville ha behov for å ødelegge alle bevis.
Mener du alvor med straffeforfølgelsen,
ødelegger du ikke millioner av piller involvert i en straffesak.
Da oppfører du deg på en måte som impliserer deg selv i drapene.
Jim Burke fra Johnson & Johnson, vi beundrer deg dypt.
James Burke fikk etter hvert presidentens frihetsmedalje,
den høyeste sivile utmerkelse du kan få av det offisielle USA.
President Reagan sa at det var mer en bare god forretningsdrift.
Han beskrev Burke:
En som de siste dagene har levd opp til de beste idealer
for samfunnsansvar og nåde under press.
Selv om Burke ble sett på som åpen og ærlig,
drev han et selskap som var svært lukka og med mye hemmelighold.
Johnson & Johnson var krysset ut av lista over mistenkte
fra begynnelsen av denne saken. Saken er fortsatt uløst.
Er den uløst fordi Johnson & Johnson aldri ble vurdert til
å være ansvarlige på noen måte for forgiftningene?
Det er spørsmålet vi rett og slett ikke har svaret på.
Etter ti år bak murene ble James Lewis løslatt fra føderalt fengsel i dag.
Den eneste knyttet til forbrytelsen som gjorde hele nasjonen til offer.
Hvordan føles det å være en fri mann?
I 1995 ble James Lewis løslatt fra fengsel.
Hadde du noe som helst å gjøre med forgiftninga av menneskene?
Mr. Lewis…
Han dro til Cambridge i Massachusetts for å bo med sin kone Leann.
Så ble det helt stille fra ham.
Ingen hørte noe som helst om James Lewis på ti år.
Så dukka han plutselig opp igjen som mistenkt for voldtekt.
I juli 2004 ble en kvinnen i et sameie i East Cambridge
først meldt savna av faren,
som ringte politiet etter at han ikke fikk kontakt med henne.
Faren dro til leiligheten, der han fant datteren i dårlig forfatning.
Hun var i sjokk. Hun var desorientert.
Hun var syk og ble deretter kjørt til et lokalsykehus.
Ut fra resultatet av voldtekts- undersøkelsen der og da kan vi fastslå
at hun hadde skader på livmorhalsen.
Hun hadde ligaturmerker rundt håndleddene.
Leppene var kjempetørre og sprukne.
Nesten som brannsår fra en eller annen type gift.
I urinprøven fant vi etanol og aceton.
Resultatene stemte overens med det hun fortalte at hadde skjedd i huset.
Forklaringa hun ga på sykehuset, gikk ut på at naboen
sprayet noe i ansiktet hennes og dro henne inn i hans leilighet.
Hun sa at det brant, og at hun ble tvangsforet en slags væske.
Det fikk henne til å sveve inn og ut av bevissthet.
Hun husker at han la seg over henne.
Hun husker at hun ble overfalt.
Hun ble holdt der over natta og husker veldig lite av hva som skjedde.
Naboen viste seg å være James Lewis.
Da jeg fikk høre at det var James Lewis fra Tylenol-saken i Chicago
fra 1980-tallet, var det urovekkende å høre
at det bodde en så farlig seksualforbryter i byen vår uten at vi visste om det.
Vi varetektsfengsla ham. Han ble sikta for seks forbrytelser.
Trusler og vold, neddoping, forgiftning,
kidnapping og voldtekt.
Jeg kidnappa henne ikke.
Det fantes ingen bevis for at jeg hadde vært med henne
eller lagt hånd på henne på noen måte, ikke engang håndhilst.
Vi fant ikke hans DNA.
Vi fant ingen DNA-spor på henne eller inni henne som stamma fra ham.
James Lewis ble sendt i fengsel.
Det tok nesten tre år før akkurat denne saken kom for retten.
På rettssakens første dag skalv og gråt hun åpenlyst. Helt ukontrollert.
Nå visste hun hvem James Lewis var. Om Tylenol-saken. Hun var vettskremt.
Det ble for mye for henne å ta plass i vitneboksen.
Aktor avgjorde da at de ikke ville gå videre med saken.
Han ble løslatt. Det var som om det aldri skjedde.
Jeg tilbrakte tre år der jeg kjempa mot dette i delstatsfengselet,
og tre år er søren meg lenge når man snakker om en så urimelig sak.
Hvordan møter man slike spørsmål og prøver å svare på dem
når det er snakk om ting som aldri skjedde?
Han er mistenkt for alt fra drap til kidnapping og voldtekt,
i tillegg til at han er mistenkt i Tylenol-sakskomplekset.
Han er i stand til hva som helst.
En stund etter at James Lewis kom ut av fengsel
sto en informant fra fengselet fram og ville snakke med politiet.
Jeg satt fengsla i Cambridge-fengselet i Cambridge, Massachusetts
og sona en dom for voldtekt av en mindreårig.
Første gang jeg traff ham, fikk han køyeseng rett ved min.
Jeg fant ut at han opprinnelig var fra Missouri,
bare et par timer sørvest fra stedet jeg bodde før.
Vi hadde mye til felles.
To landsens gutter, kan du si, som nå var midt i betongjungelen.
Jo mer han var sammen med meg, jo mer fortalte han meg om.
Jim skrøyt gjerne av at det eneste han ble tatt og dømt for, var utpressingsbrevet.
Jeg sa: "Sier du altså at du står bak Tylenol-forgiftningene?"
"Hva hadde du trodd om jeg slapp unna med det?"
Jim sa at han gjorde det som hevn for at dattera hans gikk bort.
Hun hadde sydd et hull i hjertet, men så ga klaffen etter.
Han klandra Johnson & Johnson for den defekte klaffen.
Dette var hans måte å ta hevn på Johnson & Johnson etter tapet av dattera.
Dattera vår døde
rett og slett fordi klaffen på atrieveggen løsna.
Det var en mekanisk feil. Det var ikke et menneskes feil.
Jeg hadde ikke hevntanker overfor noen.
Hadde jeg prøvd å sette meg ned og tenkt ut en hevn,
hadde jeg ikke kommet på noe som hadde vært nyttig eller fornuftig.
Hva skulle det være godt for?
Ifølge Jim slapp han bare unna med Tylenol-forgiftningene
fordi politiet var for dumme til å legge sammen to og to i saken.
Han er virkelighetens busemann.
Man lærer barna at de ikke skal være redde for busemannen, han fins ikke.
Men i USA fins han. Han heter James Lewis.
Jeg tilsto ikke for ham eller noen andre.
Fengselsinformanter gjør av og til sånne ting.
De vil prøve å få ned soningstida.
De vil ha noe igjen for å inkriminere andre
bare ved å beskylde dem for noe.
Jeg spurte aldri statsadvokaten,
FBI eller etterforskerne som kom, jeg ba dem aldri om noe
annet enn at de måtte bure ham inne.
Senere, i 2006, hadde vi et stort møte i FBI-hovedkvarteret i Chicago
der vi gjennomgikk alle bevis som var kommet inn i saken.
Dette var en uløst sak. Vi skulle gå tilbake og se om vi hadde oversett noe.
James Lewis var mer enn mistenkt.
Men det var fortsatt deler av etterforskninga
som måtte settes sammen hvis man skulle kunne ta ut tiltale.
Når det gjelder FBI og James Lewis, så var de som besatt av ham.
Han var den eneste de trodde hadde gjort det.
De var sikre på at det var ham, og nå skulle de ta ham.
Jeg hadde kontakt med ham.
Han sa at han forsto at jeg ville avhøre ham.
Mannen de satte på saken, Roy Lane, var ingen slappfisk.
En formidabel motstander.
Gjør du én eneste feil og ved et uhell lyver for en FBI-agent,
er løgnen alene nok til å få deg dømt og satt inn i føderalt fengsel.
Jeg prøver bare å finne ut hvilken dag det var du skrev Tylenol-brevet.
Se på poststempelet og tell deg tilbake tre dager.
Vi kom til et punkt
der Roy Lane snakka avslappa med Lewis på et hotellrom,
mens FBI lytta til samtalen.
I et forsøk på å tegne opp tidslinja for utpressingsbrevet
stikker Lane hull på Lewis' historie.
Han sa at han brukte tre dager på brevet til Johnson & Johnson.
-Når begynte du å skrive Tylenol-brevet? -Datoen på poststempelet.
Vet du ikke? Ja. Og så et par dager før?
-Tre dager. -Tre dager.
Jeg jobba med det i minst tre dager.
Lewis sendte brevet 1. oktober.
Sporer man det bakover, betyr det at han skrev brevet før saken kom ut,
så da kjente han til saken fra før.
Hvilken dag skjedde drapene?
Det første skjedde her.
Gjorde det det?
Men Tylenol-brevet må ha blitt sendt…
Tylenol-brevet ble sendt…
Jeg ser dilemmaet ditt.
Der og da tror jeg at han forsto at han enten hadde rota det til
og avslørt seg selv
eller rota det til ved å huske noe feil,
slik at han ga Lane et tau til å henge ham med.
Ser ut til at jeg husker feil, at jeg ikke jobba med det i tre dager.
Det virker bare sånn, siden det er det jeg vanligvis gjør. Men…
Jeg skrev opprinnelig brevet
etter at jeg hørte om hendelsen i Chicago, ikke før.
Jeg kunne ikke ha skrevet et brev om en hendelse
som jeg ikke visste at skulle skje.
Jeg husker ikke tidslinja helt nøyaktig.
Planen var å la ham snakke.
Vi følte oss trygge på at vi var på rett spor.
Vi fant rimelig grunn nok til å ransake James Lewis' leilighet.
Ny utvikling i Tylenol-saken i kveld.
For noen timer siden ransaket FBI
huset til James W. Lewis i Cambridge i Massachusetts.
Målet var å lete etter dokumenter knytta til Tylenol-drapene.
Etterforskerne har aldri vært i stand til å sikte ham, så etterforskninga pågår.
Jeg åpna døra og visste nøyaktig hvem de var.
Kona mi var på telefonen.
Jeg sa: "Det er politi her. Du vet hvorfor de kommer, ikke sant?"
"Tylenol-saken for mange år siden."
Da begynte hun å gråte.
Hva skal jeg gjøre hvis de…
setter håndjern på meg og jeg aldri får se henne igjen?
FBI sier at ny informasjon førte dem til Lewis' leilighet i Cambridge.
I går tok de med seg store mengder mulige bevis, inkludert Lewis' datamaskin.
Hvilken dato står det her?
"De håper på gjennombrudd med ransakinga knytta til forgiftningssaken fra 82."
Da FBI ransaka James Lewis' leilighet,
så jeg det på nyhetene som alle andre og ble bare… sjokkert.
Han fyren der, liksom?
"De har ingen bevis mot ham. Hvordan kan det være ham?"
Men hadde de noe, måtte de jo.
De hadde hundrevis av mistenkte.
Nå står de bare med ham, men de klarer ikke å bevise det,
selv om de fortsatt prøver.
De fant ingenting. De klarte ikke å finne noe.
Men de er fortsatt overbevist om at det er ham.
Alle vi som aktivt var del av saken
tror at James Lewis ikke bare skrev brevet,
men også planta cyanidet som førte til at sju mennesker døde.
Hvis Mr. Lewis faktisk sto bak,
tror jeg de fortsetter og forhåpentligvis rettferd skjer fyllest for ofrene.
James Lewis er et rasshøl, men han er ikke Tylenol-morderen.
Utpressingsbrevet til Johnson & Johnson er i beste fall underordna saken.
Jeg har verken sett eller hørt bevis
som knytter James Lewis til Tylenol-drapene.
Hvorfor FBI brukte ressursene i et slikt omfang
på å prøve å knytte ham til Tylenol-drapene, det vet jeg ikke.
Men dette vet jeg.
I 2009
tok FBI en DNA-prøve av James Lewis.
Nå prøver FBI å bruke splitter ny DNA-teknologi
for å knytte ham til selve drapene.
Det fantes DNA-sporrester på Tylenolboksene.
Men på den tida, i 1982, så fantes det ingen test for å sammenlikne med noe.
Det fins kanskje nå.
Fikk dere noe ut av forsøkene på å ta DNA-prøver av ham?
Det kan jeg ikke snakke om. Jeg…
Ble det en match?
Vi har fortsatt ikke noe konkret svar.
FBI kommer ikke til å si at DNA-prøvene renvasker Lewis,
for han har vært deres mistenkte siden oktober 1982.
Når du har en hammer i hånda, ser alt ut som en spiker.
Uansett hvor de så, så etterforskerne
bevis for at James Lewis var morderen, og det ville de at skulle være sant.
Han er like mye mistenkt den dag i dag som han var i 1982.
Han forblir nok mistenkt helt til han selv og den siste etterforskeren dør.
Dere kan stille meg spørsmål i all evighet.
Hvis vi noen gang finner opp teknologi
som gjør at dere kan lese tankene mine,
så finner dere ikke noe der inne som inkriminerer meg.
Jeg har klart å gi de samme svarene på de samme spørsmålene i 40 år.
Alt jeg har kjempa for i så mange år…
De løser aldri denne saken før jeg vandrer til de evige jaktmarker.
DETTE BLE DET SISTE INTERVJUET JAMES LEWIS NOEN GANG GA.
James Lewis, mannen en gang mistenkt for å ha vært knytta til Tylenol-drapene
som sjokkerte Chicago og hele landet, er nå død.
Dessverre døde James Lewis, men jeg vet ikke om det har noe å si.
Folk som vet at jeg er datter av et offer, sier alltid: "Tok de ikke den fyren?"
Nei, det var utpressingsbrevmannen.
Nå må man gi seg med å prøve det samme om og om igjen
og heller åpne opp for nye idéer.
Jeg har jobba med denne saken på heltid i 15 år nå
og har savna mora mi i 42 år.
Jeg har kanskje ikke etterforskerkompetanse,
men jeg er dypt engasjert i denne saken.
USA er nå der at vi vet at selskaper lyver for oss.
Offentligheten er åpen for og klar for å forstå
at Tylenol-drapene kanskje ikke skjedde slik vi har blitt fortalt i 42 år.
Det får vi nok aldri vite før de er klare og villige til å nedgradere dokumentene.
Alt burde etterforskes grundig. Ofrenes familier søker svar.
STATSADVOKATEN I ILLINOIS OG CHICAGO-POLITIET SIER
AT FBI BLOKKERTE PUBLISERING AV MANGE DOKUMENTER
MED INTERVJUER AV ANSATTE PÅ GRUNN AV PÅGÅENDE ETTERFORSKNING.
JOHNSON & JOHNSON SVARTE ALDRI PÅ FORESPØRSLENE OM INTERVJU.
I 1983 SAKSØKTE FAMILIENE TIL DE SJU OFRENE JOHNSON & JOHNSON
OG HEVDET AT DE VISSTE AT BOKSENE LETT KUNNE TUKLES MED AV TREDJEPART.
ÅTTE ÅR SENERE INNGIKK DE FORLIK
MED UKJENT STØRRELSESORDEN UTEN Å INNRØMME ANSVAR.
Tekst: Fredrik Island Gustavsen