‫בשנות ה-70 וה-80,‬ ‫הצטלבה דרכו של זייפן שחי ברומא‬
‫עם אנשים, כוחות וסודות יוצאי דופן.‬
‫זה הסיפור שלו.‬
‫או לפחות גרסה אפשרית אחת של הסיפור.‬
‫ביום שבו מתתי, היינו אמורים להיפגש.‬
‫אבל לא הגעתי לפגישה.‬
‫זה לא היה אמור להסתיים ככה.‬
‫אומרים שברגע המוות,‬ ‫החיים חולפים מול העיניים.‬
‫אני לא ראיתי כלום.‬
‫רציתי להיות אדם חופשי,‬
‫אבל שילמתי מחיר כבד עבור החופש שלי.‬
‫לא!‬
‫כי השאלה אף פעם לא משתנה.‬
‫מה אדם מוכן לעשות…‬
‫כדי להשיג את מה שהוא רוצה?‬
‫- אגם דוקסה, שלוש שנים קודם לכן -‬
‫כשהיינו ילדים, שלושתנו תמיד עשינו צרות,‬ ‫וככה גדלנו ללא גבולות בעיר הקטנה שלנו.‬
‫אבל מי רוצה לגור במקום‬ ‫שאפשר להכיל את כולו בקנבס קטן?‬
‫לא אני.‬
‫חבר'ה, אני אומר לכם,‬
‫אני לא קצת מאחר, אלא ממש מאחר.‬
‫אז עכשיו תחכה עד שאסיים.‬
‫אתה לא מתכוון לצייר פה משהו?‬ ‫-אצייר ערפל.‬
‫כמו ב-30 השנים האחרונות.‬ ‫-אז?‬
‫נמאס לי כבר לצייר ערפל.‬
‫תן לי לצייר פה את העיר שלנו.‬
‫אתה ממהר להגיע למפעל הפלדה?‬
‫חבר'ה, יש מיסה חשובה. הבישוף יהיה שם.‬
‫אתה ממהר בגלל הבישוף.‬ ‫-כן. כמובן.‬
‫טוב, אני הולך.‬ ‫זו המכונית שלי, ואני עדיין מתחנן בפניכם.‬
‫אנחנו לא הולכים?‬ ‫-כן, אני בא.‬
‫נצליח להגיע לרומא בטרנטה הזו‬ ‫או שהיא תתפגר בדרך?‬
‫ברור שהיא תיסע עד לרומא.‬ ‫-באמת?‬
‫אימקולטה אף פעם לא אכזבה אותי.‬
‫רוצים או לא, טרטיום נון דאטור.‬
‫מה הוא אמר הרגע?‬ ‫-מאיפה לי לדעת.‬
‫מי יעצור אותנו?‬
‫-יאללה!‬
‫יאללה, ויטוריו!‬
‫כומר, פועל ואומן נוסעים לרומא.‬
‫נשמע כמו התחלה של בדיחה.‬
‫אבל עמדנו לעשות היסטוריה.‬
‫איזה חור.‬
‫רומא הייתה אז כמו מסיבה אחת גדולה.‬
‫אפיפיורים, בישופים, אומנים, פושעים,‬ ‫פוליטיקאים, קומוניסטים, פשיסטים.‬
‫היה בה מהכול.‬
‫וגם אני הייתי שם.‬
‫רציתי להיות הצייר הכי טוב ברומא.‬
‫לא היה קנבס מספיק גדול‬ ‫בשביל להכיל את העיר הזו.‬
‫אני זוכר שבחודשים הראשונים‬ ‫גרמתי לאנשים לחייך כשציירתי אותם.‬
‫גברתי?‬
‫ואז אני נזכר ברעב,‬
‫ואחר כך בקור.‬
‫בואי, אצייר אותך.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-אתה לא יכול לצייר את כולן.‬
‫מה הקטע שלך?‬ ‫-יש לך מספיק עבודה.‬
‫תחלוק קצת. גם אני צריך לאכול. יאללה, שב.‬
‫ואני זוכר את הגופות ברחובות, את הפיצוצים.‬
‫אבל לא היה אכפת לי.‬
‫ידעתי שרומא עוד תגלה אותי.‬
‫שלום!‬ ‫-היי.‬
‫בואי נלך אליי.‬
‫הסוד של העיר הזו היה‬ ‫שפשוט צריך להיאזר בסבלנות.‬
‫במוקדם או במאוחר‬ ‫היא תגרור גם אותי למסיבה הזו.‬
‫של מי הבית הזה?‬
‫קוראים לו "האומן".‬
‫אם קוראים לבחור הזה אומן, הלך עלינו.‬
‫זה הוא.‬
‫המסטול שיושב על הספה.‬
‫- הזיוף הגדול -‬
‫דונאטה, קר כאן.‬
‫היי.‬
‫קר כאן.‬
‫קר, אז תיכנס למיטה.‬
‫תמיד קר בעיר הזאת.‬
‫אין לך מושג כמה קר בעיר שגדלתי בה.‬
‫דונאטה, אהובתי, בואי הנה.‬
‫אהובי.‬
‫אתה לא יכול להמשיך ככה.‬
‫הנה אני.‬
‫מה עוד לקחת?‬ ‫-כל הדברים האלה שלו?‬
‫הכול כאן שייך לו.‬
‫תארי לעצמך כמה כסף הוא היה מרוויח‬ ‫אם הוא היה יודע לצייר.‬
‫אז אתה מבין בציור?‬ ‫-אני אומן.‬
‫אני סוחרת אומנות.‬
‫אז אתן לך חלק מהציורים שלי.‬
‫אם אתה יותר טוב ממנו,‬ ‫אולי אמצא בשבילך זמן.‬
‫איך תחתום על היצירות שלך?‬
‫טוני דלה דוקסה.‬
‫אבל טוני באיות האותנטי.‬
‫לא כמו הזמר ההוא טוני הקטן,‬ ‫או טוני קרטיס, או טוני רניס.‬
‫רוצה שאתן לך עצה בחינם?‬ ‫-יאללה.‬
‫לא משנה איך מאייתים את השם, הוא לא מוכר.‬
‫הוא לא שם מושך.‬
‫שכנעת אותי. אחליף אותו מחר.‬
‫בסדר, ואז?‬
‫אתה הולך להראות לי את הציורים שלך או לא?‬
‫אז איפה המכונית שלך?‬ ‫-המכונית שלי?‬
‫העלבת אותי עכשיו.‬
‫בואי, אקח אותך בכרכרה הכי טובה ברומא.‬
‫מה יש לך בשיער?‬ ‫-לא יודעת, מה יש לי?‬
‫יש משהו מוזר בשיער שלך.‬ ‫-תוריד את זה.‬
‫התכוונת לכרכרה של מישהו אחר.‬
‫אתה גנב או אומן?‬
‫מה זה משנה?‬
‫תמיד יש לך תשובה מוכנה.‬
‫האחרים פשוט איטיים מדי. תעלי.‬
‫לאן לעלות?‬ ‫-יאללה, תעלי.‬
‫איפה לשבת? חכה.‬ ‫-תעלי.‬
‫רגע.‬ ‫-כל הכבוד.‬
‫תחזיק אותי?‬ ‫-אני מחזיק אותך.‬
‫אם לא, גם אני אפול.‬ ‫-לאט.‬
‫תאט, טוני באיות האותנטי.‬
‫אני מתנצל. אני לא יודע מה קרה.‬
‫המנקה בטח לקחה יום חופש.‬
‫בטח.‬ ‫-כן.‬
‫תקשיבי, טוני, אין הרבה מה לומר.‬
‫הציורים האלה לא יימכרו.‬ ‫אין שוק לדברים כאלה.‬
‫היום הכול סמלי, מופשט, קונספטואלי.‬
‫ונראה שאתה יותר פיגורטיבי.‬
‫מה? הכעסתי אותך?‬
‫מה, ציפית שאקבל את זה בטוב?‬
‫אבל יש לך כישרון.‬
‫השליטה שלך באנטומיה מדהימה.‬ ‫אז ציורי עירום.‬
‫עירום…‬ ‫-עירום.‬
‫אם הם לא קונבנציונליים, הם תמיד נמכרים.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫יש לך… ציור עירום מקורי?‬
‫איך מקורי? בקוביזם כמו פיקאסו?‬
‫כן, היית רוצה.‬
‫לא, לא הייתי רוצה.‬ ‫-באמת?‬
‫בהתחלה אהבתי אותו, אבל אז הוא התמסחר.‬
‫באמת?‬ ‫-אני מחבב אותך.‬
‫אפשר להתחיל עם ציור עירום שלך?‬ ‫-אתה לא הראשון שמבקש, אבל התשובה תמיד לא.‬
‫באמת? כי חיכית לי?‬
‫חיכיתי לטוני דלה דוקסה?‬ ‫-כן.‬
‫אם תחכי עד מחר, תגלי את השם החדש שלי.‬
‫אני רוצה עם קרם שמנת.‬
‫קרואסון במילוי קרם שמנת.‬
‫או בריוש.‬
‫אמרתי לך שאתה יותר גנב מאשר אומן.‬
‫איך השגת את הזה?‬
‫הדיוקן העצמי של ברניני.‬
‫איך השגת אותו?‬
‫זה העתק.‬
‫העתק?‬ ‫-העתק.‬
‫הוא מושלם. איפה מצאת אותו?‬
‫לא מצאתי אותו, ציירתי אותו.‬
‫כן.‬
‫אין מצב.‬ ‫-מה שתגידי.‬
‫טוב, אז איפה ראית את המקור?‬ ‫-בספר הזה.‬
‫את לא מאמינה לי?‬
‫טוני, תסתכל על זה.‬
‫אתה יכול להעתיק אותו?‬ ‫-את זה?‬
‫תסתכל טוב. אני לא…‬ ‫-הציור שלי יהיה אמיתי יותר מהמקור.‬
‫תמיד היה לי קל להעתיק ציורים.‬
‫זה קלי קלות.‬
‫הקווים ממש פשוטים.‬
‫טכניקת המכחול קצת יותר אישית.‬
‫מה זה?‬
‫אם תצליח, בוא לראות אותי.‬
‫בכל פעם שחיי השתנו,‬ ‫ידעתי את זה באותו הרגע.‬
‫הייתי מקבל מעין תחושה בעורף, כמו גירוד.‬
‫זו הרגשה מוזרה בכל פעם.‬
‫יבוא.‬
‫הבעיה הייתה שלא רק החיים שלי השתנו.‬
‫זה אתה?‬
‫לא.‬
‫מה, אני לא מקבל חיבוק?‬ ‫-אין מצב.‬
‫באמת?‬ ‫-לא. תסתלק מכאן.‬
‫לעזאזל, אתה מכוער.‬ ‫-תראו מי מדבר.‬
‫התפטרתי ממפעל הפלדה.‬
‫ועכשיו יש לך מעיל יקר?‬
‫המעיל הוא כדי שאשתלב.‬
‫למי בכלל אכפת ממך? למה אתה צריך להשתלב?‬
‫יש לך משהו לספר לי?‬
‫זוכר את כל הלילות‬ ‫שבהם דיברנו על לכסח את הבוסים?‬
‫אמרנו הרבה שטויות.‬ ‫-זה לא היה שטויות בשבילי.‬
‫רק עם הבריגדות האדומות‬ ‫מישהו כמוני יכול לחולל שינוי.‬
‫וגם אתה.‬ ‫-אני לא משתייך לשום קבוצה.‬
‫כן, אני יודע.‬ ‫-אז אל תנסה לגרור אותי לזה.‬
‫אבל…‬
‫אני צריך עזרה.‬
‫יש כספת שמחכה שתפרוץ אותה.‬
‫בעיר שגדלנו בה,‬ ‫עשיתי כל מה שצריך כדי לשרוד.‬
‫קדימה, תיכנס.‬
‫מה זה, נשקייה?‬
‫מה לעזאזל אתה עושה? הכספת שם.‬
‫מאז שהיינו ילדים,‬ ‫פאביונֶה תמיד גרר אותי לבלגן שלו.‬
‫אבל איך יכולתי לסרב לו?‬
‫אל תזוז! ידיים למעלה.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫אל תזוז. תשאיר את הידיים…‬
‫טוני, בוא נתחפף. מהר!‬
‫קדימה. טוני, צא!‬
‫תגידו, השתגעתם?‬
‫אל תזוז.‬
‫תראה את מיטת השדה הזו.‬
‫כן, מיטת שדה.‬
‫אני ישן בה‬ ‫בגלל שהמיטה מהמאה ה-19 עושה לי חלחלה.‬
‫נוחות עושה לך חלחלה?‬
‫זה כמו לישון על הרצפה.‬
‫זה כואב, ויטוריו.‬ ‫-אני יודע, עוד קצת.‬
‫אמרת שזו רק שריטה.‬ ‫-לא, הוא אמר את זה.‬
‫והעובדה שאימא שלי הייתה אחות‬ ‫לא הופכת אותי לרופא.‬
‫זוטות, ויטוריו.‬
‫כן, זוטות. מה אלה?‬
‫אלה הדברים של החברים החדשים של פאביונה.‬
‫אני אקח את הרובים ואשאיר לכם שני אקדחים.‬
‫אלוהים ישמור.‬
‫וחצי מהכסף מהכספת הולך אליך.‬
‫תשמור את הכסף.‬
‫אתה נותן לי אותו בשביל המחתרת?‬
‫לא.‬
‫אני נותן לך אותו כי המחתרת לא תפרנס אותך.‬
‫אאוץ'.‬ ‫-רק רגע.‬
‫פשוט תחתוך את זה.‬
‫ולהשאיר ככה?‬ ‫-כן.‬
‫טוב, שיהיה. תדמם למוות.‬
‫אמרתי לך שאני לא…‬
‫תן לי את הגזה.‬
‫המצב הזה הזוי.‬
‫אתה בא עם חור ביד, נשקים במזוודה…‬
‫זה לא מי שאנחנו, חבר'ה. אתם…‬
‫היינו נערי מזבח.‬
‫היינו נערי מזבח בבית.‬
‫סיימת עם הדרשה?‬
‫לא, עדיין לא סיימתי.‬
‫מה אתה עושה הבוקר?‬
‫היי.‬ ‫-כן.‬
‫אני עסוק.‬ ‫-"אני עסוק".‬
‫ויטוריו, תעביר לי את המספריים.‬ ‫-לא.‬
‫תנמיך את החרא הזה, ויטוריו.‬
‫הגענו?‬
‫וואו, תראה את המקום הזה.‬
‫מקומות כאלה מרסקים אותי.‬
‫הם גורמים לי להרגיש קטן. גם לך?‬ ‫-לא, ויטוריו.‬
‫כשאני רואה דבר כזה יפה,‬ ‫אני חושב איך הוא יהיה שלי.‬
‫וגם אתה צריך לחשוב איך הוא יהיה שלך.‬
‫תעצור כאן.‬ ‫-כאן?‬
‫אז איך הכרת את סוחרת האומנות הזו?‬
‫הכרתי אותה במובן התנ"כי.‬
‫כמובן. כל הכבוד.‬
‫זיינתי אותה.‬
‫הבנתי את זה.‬
‫לא, לא הבנת.‬
‫לא, אתה תשבור את החלון.‬ ‫-לחלונות יש זיגוג כפול.‬
‫תניח לי.‬ ‫-אם זו לא היא, אני הולך.‬
‫דונה!‬
‫תראו מי עדיין בחיים.‬ ‫-תראי מה הבאתי לך.‬
‫יאללה, ויטוריו, לך.‬ ‫אני והחבר שלי יכולים לטפל בזה.‬
‫לא תציג אותי…‬ ‫-תודה על הטרמפ.‬
‫היי.‬
‫מה אתה… תסתיר את זה.‬
‫אני מוכשר, לא? וגם חתמתי.‬ ‫-מספיק. בואו משם.‬
‫מה?‬ ‫-הדלת נמצאת שם. תיכנסו.‬
‫ביי, ויטוריו. לך.‬ ‫-לא, חכה.‬
‫בחייך, בבקשה.‬ ‫-תהיה מנומס ותציג אותי.‬
‫לא, אני לא נכנס עם כומר.‬ ‫זה מוזר לבוא עם כומר.‬
‫זה בדיוק אותו הדבר.‬
‫ממש זהה למקור.‬
‫אפילו החתימה זהה.‬
‫היי.‬
‫מה אתה רוצה?‬ ‫-אני כאן.‬
‫זה האב ויטוריו.‬ ‫-נעים להכיר.‬
‫נעים להכיר.‬ ‫-ראש מחלקת התחבורה.‬
‫תלחץ לה את היד.‬ ‫-כן…‬
‫דונאטה, נעים להכיר.‬ ‫-האב ויטוריו.‬
‫היי.‬
‫נו?‬
‫מה?‬ ‫-אתה יודע מה.‬
‫לא.‬ ‫-אל תעשה לי את זה.‬
‫אני בדיוק…‬
‫אני עוזב אתכם. אני מאחר לתפילה. להתראות.‬
‫להתראות.‬ ‫-ילד טוב.‬
‫לך לווידוי.‬
‫אז איך נעשה את זה?‬ ‫בינתיים אתן לך מקדמה, בסדר?‬
‫כמה… על כמה חשבת?‬
‫אני לא מומחה בשוק, אבל…‬
‫טוב, זה עשרה אחוזים ממחיר המכירה.‬
‫שלוש מאות אלף לירות?‬
‫את אומרת שהציור שווה שלושה מיליון?‬ ‫-לפחות שלושה מיליון.‬
‫אז אנחנו צריכים לחגוג.‬
‫אקח אותך לרקוד.‬
‫אתה רקדן טוב?‬
‫הכי טוב שיש.‬
‫הוא מסתובב ורואה דוב ענק.‬
‫אפילו גדול יותר מהקודם.‬
‫דוב לבן ענק.‬ ‫-אין מצב.‬
‫הוא אומר לו, "תגיד לי את האמת.‬ ‫לא באת לכאן בשביל הציד, נכון?"‬
‫היי.‬
‫הם ניגנו את השיר שלנו, ועזבת.‬
‫חבר'ה, זה טוני.‬
‫טוני, באלבו.‬
‫באלבו, טוני.‬
‫שלום. אביא לי כיסא.‬
‫טוני הוא אומן.‬
‫אומן שפגשתי לאחרונה.‬
‫טוני הוא זייפן.‬
‫זייפן.‬
‫וואו.‬
‫וגם…‬
‫ובאלבו משיג לי תכשיטים.‬
‫שרשראות, טבעות…‬
‫הוא עושה לי מחיר טוב,‬ ‫ואני לא שואלת מאיפה הם.‬
‫יש עליך שרשראות או טבעות הערב?‬
‫אני רוצה לתת מתנה לחברה שלי.‬ ‫-באמת?‬
‫היי, קרוקה, מה יש לנו הערב?‬ ‫יש איזו טבעת אירוסין?‬
‫תן לי לבדוק.‬
‫קרוקה הוא ספורטאי.‬
‫הוא מתמחה ביידוי פטיש. מכיר?‬
‫לא. מה זה יידוי פטיש?‬
‫הנה.‬
‫נשארו לי שני התכשיטים האלה.‬
‫אקח את שניהם.‬
‫ממש נסחפת.‬
‫שניהם שווים…‬ ‫-שלושה מיליון.‬
‫מה הבעיה?‬ ‫-טוני, מה אתה עושה?‬
‫הם שווים פי עשרה.‬ ‫אמרתי שאקח את שניהם. בסדר?‬
‫אנחנו מכינים מטוסי נייר מצ'קים, מבין?‬
‫באמת?‬ ‫-תביא כסף אמיתי מחר והם שלך.‬
‫טוני, זו טעות.‬
‫דונאטה, תירגעי. הכסף לא שלי.‬
‫אבל החתימה…‬
‫היא זהה לגמרי לאמיתית.‬
‫בסדר, ניקח את זה.‬
‫אבל יש התניה.‬
‫נתקעתי עם תשבץ במשך שבוע בגלל המילה הזאת.‬
‫אין לי מושג מה זה, אבל אני אוהב אותה.‬ ‫-ומה ה"התניה"?‬
‫ההתניה היא שאם תתעסק איתנו,‬
‫הנהג יקפוץ לבקר אותך מחר.‬
‫ואז תגלה למה קוראים לו ככה.‬
‫ההתניה ברורה.‬
‫הנה עוד בדיחה.‬
‫אולי אתם מכירים אותה.‬
‫מכירים את הבדיחה על הספארי באפריקה?‬
‫בטח סיפרתי לכם.‬
‫הירח מלמעלה…‬
‫היי.‬
‫הם לקחו את הצ'ק‬ ‫ונתנו לנו את ערמת המזומנים הזו.‬
‫יופי. לקחת סיכון‬ ‫שהיה יכול להפוך אותך לנכה.‬
‫במקום זאת אתה קונה לי ארוחת בוקר.‬
‫טוב, נראה לך איפה אנחנו מבלים.‬
‫באלבו, קרוקה הנהג והאחרים…‬
‫האמת שידעתי מי הם.‬
‫בשנים ההן כולם ברומא ידעו‬ ‫את השמות של חברי הכנופייה.‬
‫מרצ'לו, תמזוג לי גזוז.‬
‫אבל לקרוא עליהם זה דבר אחד,‬ ‫ולהיות בחברתם זה דבר אחר.‬
‫אתה תמיד משחק לבד.‬
‫אלה לאכילה או רק לתצוגה?‬
‫יש לנו עוד קומיקאי.‬
‫באלבו, איפה אתה מוצא אותם? בקרקס?‬
‫אתה יודע לשחק ביליארד?‬ ‫-ברור שכן.‬
‫גמגמן, תסדר את הכדורים בשביל פול נוימן פה.‬
‫למה קוראים לך גמגמן?‬
‫בג… בג… בג…‬
‫בג… בגלל…‬
‫הבנתי. תסדר את הכדורים.‬
‫בוא נראה אם אתה טוב יותר עם מכחול או מקל.‬
‫לעזאזל.‬
‫אומן?‬ ‫-כן.‬
‫מה, הזיופים של דונאטה?‬
‫לא רק. יש לי גם ציורים מקוריים משלי.‬
‫יש לי הרבה כישורים.‬
‫לפני כמה ימים אני וחבר שלי שדדנו נשקייה.‬
‫עדיין מדברים על זה.‬
‫זה היית אתה?‬
‫כן, עם חבר.‬
‫כבר ימים שאנחנו רודפים אחרי הבני זונות‬ ‫שעשו את זה בלי לקבל מאיתנו אישור.‬
‫והנה אתה.‬
‫רק פתחתי את הכספת, באלבו.‬ ‫-למה היית צריך את הנשקים?‬
‫לא הייתי צריך. חבר שלי רצה אותם.‬ ‫-בשביל מה?‬
‫הנשקים הכבדים מיועדים לפוליטיקאים.‬
‫הוא השאיר לי שני אקדחים.‬
‫אילו פוליטיקאים? אדומים או שחורים?‬
‫אדומים.‬
‫נראה שטעיתם בצבע.‬ ‫-אני לא שם זין על הצבע.‬
‫אני תומך במי שדואג לי.‬
‫בוא תראה לי את יצירות המופת שלך.‬
‫חכה כאן.‬ ‫-טוב.‬
‫נחמד כאן. נראה כמו מאורה של בונה.‬
‫אוכל למצוא לך מקום טוב יותר לגור בו.‬
‫אני לא צריך מקום לגור בו. אני צריך סטודיו.‬
‫סטודיו אמיתי, עם חלל והרבה אור,‬ ‫לא כמו החור הזה.‬
‫אני צריך סדנה.‬
‫סדנה?‬
‫אני מוסיף את זה לרשימה. אמצא לך סדנה.‬
‫באמת?‬ ‫-שגם תוכל לגור בה.‬
‫אם יש לך חמש דקות, בוא תעזור לי.‬
‫בשביל סטודיו יש לי את כל היום.‬
‫אלה…‬ ‫-כן?‬
‫אני אקנה אותם ממך.‬
‫בוא נזוז, מיכלאנג'לו.‬
‫הגענו. זו דלת הכניסה.‬
‫זו?‬ ‫-כן.‬
‫זה היה מחסן של אחד הבחורים שלנו.‬
‫ואז עלה לו הרעיון הגאוני לדבר עם שופט.‬
‫יש כאן הכול. מכונת כתיבה, טלוויזיה…‬ ‫תזרוק הכול. תעשה עם הדברים מה שתרצה.‬
‫תשים כמה צמחים בכניסה שיראה יפה.‬
‫אתה יכול לקנות לך כלב, לזיין.‬
‫והנה.‬
‫תראה את האור כאן,‬ ‫הוא לא כמו בקבר שאתה חי בו.‬
‫אז מה אתה אומר, המקום יתאים כסדנה?‬
‫בהחלט, אבל אין לי כסף לזה.‬
‫אתה לא צריך לשלם.‬
‫כל עוד תעשה בשבילנו עבודה מדי פעם.‬
‫איזו מין עבודה?‬
‫דברים אומנותיים.‬
‫פחות או יותר.‬
‫אתה יודע איך למחוק את המספרים הסידוריים?‬
‫כמובן.‬ ‫-יופי.‬
‫זה הדייר הקודם של הבית.‬
‫עכשיו אראה לך גם את הצד הפחות אומנותי.‬
‫לא, למען השם. אני מתחנן בפניך.‬ ‫-מה לעשות?‬
‫שאוריד לו אוזן או עין?‬
‫אתה מחליט. אוזן, עין…‬
‫אז עין.‬ ‫-יאללה.‬
‫אלוהים, לא.‬ ‫-אחתוך לו את הפה שישתוק.‬
‫אני מתחנן, רחמים.‬ ‫-תפתח את הפה.‬
‫תפתח לו את הפה.‬ ‫-בבקשה תרחם עליי.‬
‫לא!‬
‫בבקשה, אני מתחנן.‬
‫לא סיפרתי כלום לשופט, ולא אספר לו כלום.‬
‫רחמים!‬
‫בבקשה…‬
‫בסדר?‬
‫והחלק הכי טוב?‬
‫הוא אמר שהוא לא דיבר.‬
‫לא.‬
‫הוא לא דיבר?‬ ‫-לא.‬
‫זה מה שהוא אמר.‬ ‫-לא, הוא כבר סיפר להם הכול.‬
‫לא.‬
‫נכון?‬ ‫-לא, אני…‬
‫נכון, קנרית קטנה?‬
‫לא, אני…‬ ‫-כבר זימרת, נכון?‬
‫אני…‬ ‫-בוא נשמע אותך מזמר.‬
‫לא.‬ ‫-קדימה, תזמר.‬
‫אני…‬
‫על הזין שלי.‬ ‫-לא!‬
‫הוא לא יזמר עוד.‬
‫אל תדאג. הוא היה מלשן.‬
‫אזמין מנקה כדי שתוכל לעבור לכאן מחר.‬
‫הנה.‬
‫זה בשבילך.‬
‫על הציור של מודיליאני.‬
‫אספן קנה אותו בשמונה מיליון.‬
‫מה?‬
‫אני לוקחת 30 אחוז.‬
‫אז שמרתי לעצמי 2.4 מיליון,‬ ‫ושם יש 5.6 מיליון בשבילך,‬
‫פחות ה-300,000 שכבר נתתי לך.‬
‫זה מה שאתה צריך לעשות.‬
‫זה הייעוד שלך.‬
‫תוכל להרוויח כמה כסף שתרצה.‬
‫מה אני אמור לעשות?‬ ‫-מה זאת אומרת? לצייר.‬
‫העתקים?‬ ‫-כן, כמובן.‬
‫אתה יכול לעשות משהו‬ ‫שאף אחד אחר לא יכול לעשות.‬
‫אבל זה לא מספיק להיות טוב.‬ ‫אתה צריך לדעת אילו זיופים לעשות.‬
‫ואת יודעת אילו זיופים לעשות.‬
‫עלינו להתמקד בציורים‬ ‫מתחילת המאה ה-20, בשרבוטים שאתה אוהב.‬
‫הגירוד בעורף.‬
‫סוף סוף מישהו מבין‬ ‫שאני הצייר הכי טוב ברומא.‬
‫הנה זה. החיים משתנים שוב, כשאני הכי פחות…‬
‫אז?‬
‫אתה רוצה להיכנס איתי לשותפות?‬
‫איזו מין שותפות?‬
‫רומנטית?‬
‫גם.‬
‫את מתחילה להתאהב.‬
‫אני אף פעם לא מתאהבת.‬ ‫-את מתאהבת.‬
‫אמרתי לך, אני לא מתאהבת.‬
‫גם אני לא.‬
‫מונה, בוצ’יוני, דה קיריקו.‬ ‫אני יכול לצייר את הציורים של כולם.‬
‫זה היה הצד החזק שלי.‬
‫הכול. נמלא את כל המקום.‬
‫יהיו לנו כל הציורים שכולם רוצים,‬ ‫אבל שאין לאף אחד.‬
‫אני זוכר הכול מהחודשים ההם.‬
‫ואני זוכר שהייתי מאושר.‬
‫יש פרקט על התקרה.‬
‫כן.‬ ‫-יש גם פרקט על התקרה.‬
‫וזה…‬
‫החדר… שלנו.‬
‫החדר שלנו?‬
‫את אמרת את זה.‬
‫ככה דמיינתי שהחיים שלי יהיו.‬
‫הוא סיפר לך שהיינו נערי מזבח?‬
‫הוא לא.‬ ‫-עוד לא הייתה לי הזדמנות.‬
‫שלושתנו היינו.‬ ‫-אין מצב.‬
‫כן, ואז העיפו אותי.‬
‫פאביונה מצא עבודה במפעל‬ ‫ועכשיו הוא עוסק בפוליטיקה.‬
‫ואת יכולה לראות מה ויטוריו עושה.‬ ‫-למה העיפו אותו?‬
‫תאכלי את העוגה שלך.‬
‫לא יודע. איזו סיבה אתה רוצה שאספר?‬
‫הוא גנב מהתרומות לכנסייה.‬
‫כדי לקנות מכחולים.‬ ‫-בטח.‬
‫רק אתה יצאת עקבי.‬
‫עקבי? הוא?‬
‫הוא לא רצה להיות כומר. הוא חשב רק על כסף.‬
‫לא נכון, זה הרבה יותר מסובך מזה.‬
‫תספר מה אימא שלך נהגה לומר.‬
‫שכמרים הם אלגנטיים יותר…‬ ‫-שכמרים אוהבים לאכול.‬
‫שכמרים אוהבים לאכול.‬
‫אל תקשיב לו, ויטוריו.‬
‫בסדר. תמשיך.‬
‫משפחה ענייה, מעט הזדמנויות.‬
‫זו הייתה הדרך היחידה להמשיך בלימודים שלי.‬
‫והנה אני.‬
‫בכל אופן, אימא שלך צדקה.‬
‫הוא אלגנטי, לא?‬
‫תודה.‬ ‫-סופר אלגנטי.‬
‫אתם יודעים ששניכם דומים.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫אז גם אני אלגנטי.‬ ‫-סופר אלגנטי.‬
‫מה את רוצה?‬ ‫-אותו דבר.‬
‫פאביונה רוצה לראות אותך.‬ ‫בוא למיסה ביום חמישי הקדוש.‬
‫בטח.‬
‫אגב, דונאטה מוצאת חן בעיניי.‬
‫גם בעיניי.‬
‫עכשיו כשהגעת עד כאן, בבקשה אל תהרוס את זה.‬
‫כל דבר בעתו.‬
‫של מי העגלה החלודה הזו?‬
‫אדוני הכומר, אארגן לך מכונית.‬
‫כולם שונאים את המכונית שלי.‬ ‫-באלבו, נעים להכיר.‬
‫אני יודע שאני מאחר, אבל הייתי עסוק.‬
‫תראה מה הבאתי לך בתור פיצוי.‬
‫מה קרה?‬ ‫-שום דבר.‬
‫מה זה? הטירמיסו של פרנקה?‬
‫מה שלומך?‬ ‫-טוב. ואת?‬
‫בסדר.‬ ‫-מי זו פרנקה?‬
‫אבל האושר הוא בעייתי.‬
‫הוא אף פעם לא מספיק.‬
‫וזו הייתה הטעות שלי.‬
‫אתה מרוויח טוב כאומן, לא?‬
‫מרוויח טוב מאוד.‬
‫כמה עלה הרכב?‬ ‫-פחות משלך.‬
‫כן?‬
‫דונאטה יודעת שאתה יוצא‬ ‫למועדונים לבד בלילה?‬
‫מה נראה לך?‬
‫צריך לשמור על קצת מסתורין.‬ ‫אי אפשר לספר לנשים הכול.‬
‫בוא, יש מישהו שרוצה לפגוש אותך.‬ ‫-מי זה?‬
‫איזה בחור.‬
‫מה לעזאזל אתה לובש?‬
‫היי, באלבו.‬
‫זה טו… טוני?‬
‫היי.‬ ‫-סנסירו, טוני.‬
‫נעים להכיר אותך, טוני.‬ ‫-העונג כולו שלי.‬
‫הוא צריך לנסוע וזקוק לדרכון.‬
‫בסדר. נעשה לו דרכון של ילד.‬
‫הוא אוהב להתבדח.‬
‫אם היית פקיד מכס, את מי היית עוצר?‬ ‫אותי או אותך?‬
‫אותי.‬ ‫-בדיוק.‬
‫והיית טועה, נכון?‬
‫אדיבות היא נשקם של החזקים.‬
‫הדרכון האמיתי שלך עליך?‬
‫בוא נזוז.‬
‫לך.‬ ‫-אתה לא בא, באלבו?‬
‫לא, אני הולך לרקוד.‬
‫- חתימת בעל הדרכון -‬
‫- אימות החתימה -‬
‫סיימתי.‬
‫היי.‬
‫עכשיו קוראים לך אדוארדו.‬
‫זה מושלם.‬
‫כן, זו העבודה שלי.‬
‫אז מה שבאלבו אמר היה נכון?‬
‫אני חייב לך טובה.‬ ‫-כן.‬
‫תעשה קשר במטפחת שלך כדי שלא תשכח.‬
‫למה קוראים לך סנסירו?‬
‫אני מאמין בשני דברים.‬
‫הראשון הוא אינטר.‬
‫גם אני אוהד של אינטר.‬
‫אלטובלי?‬
‫מוערך יותר מדי.‬
‫אוריאלי?‬
‫אוריאלי שחקן טוב.‬
‫בארזי?‬
‫הוא הטוב מכולם.‬
‫אתה אחלה גבר, טוני.‬ ‫-שמור על עצמך, סנסירו.‬
‫אתה אחלה גבר.‬
‫הידד אינטר!‬
‫תמיד.‬
‫פאביו.‬
‫תראה מה נהיה ממנו.‬
‫אז אתה מסתובב עם הפשיסטים?‬
‫ממי שמעת את החרא הזה?‬
‫תסתכל עליי כשאני מדבר איתך.‬
‫עם הפשיסטים הארורים‬ ‫שמפוצצים פצצות ברכבות רק כדי להרוג אנשים?‬
‫אני לא מסתובב עם אף אחד.‬
‫אתה מבזבז את הזמן שלך.‬
‫אין טעם לדבר איתך על פוליטיקה.‬
‫אתה מנסה לשבור לו את הרגליים?‬
‫סליחה.‬
‫ויטוריו אמר לי‬ ‫שיש לך חנות קטנה למכונות כתיבה.‬
‫זה נכון?‬
‫ויש לך אחת גם בשבילנו?‬
‫יש לי אחת של יבמ עם ראש מסתובב.‬ ‫הרי"ש נתקעת קצת, אבל היא כמו טיל.‬
‫אז תעשה לי טובה.‬
‫מחר תשים אותה‬ ‫בתא המטען של מכונית פורד אפורה.‬
‫היא תחנה מחוץ לחנות שלך.‬
‫אין בעיה, פאביו.‬
‫תודה.‬
‫תסתכל עליו.‬
‫הוא נראה על הפנים.‬
‫אני אעשה את זה.‬
‫נראה אותך רוחץ להומלסים את הרגליים.‬
‫טוב, אני זז.‬ ‫-בלי שטויות, פאביו.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי, פאביו.‬
‫אתה תקוע בעבר‬ ‫אם אתה חושב שפירות זה לילדים.‬
‫אני אומר לך שזה לא נכון.‬
‫תאמין לי, אין כמו תותים ולימון.‬
‫אז תאכל אותם ותעזוב אותי בשקט.‬
‫"המום, נרגש."‬
‫נרעש.‬
‫ידעתי. ללימון הזה יש טעם של סבון.‬
‫למה לעזאזל לקח לכם כל כך הרבה זמן?‬
‫היו להם יותר מדי טעמים.‬ ‫-הוא חיכה ללימון.‬
‫חודשים שהתכוננו לפגישה הזו‬ ‫ואתם דופקים אותה בגלל גלידה?‬
‫מה אתם, ילדים?‬ ‫-לקח לנו רק עשר דקות.‬
‫עשר דקות. יודע מה יכול לקרות‬ ‫אם מאחרים בעשר דקות לאנשים מסוימים?‬
‫רגע, תקשיבו לרדיו.‬
‫מנהיג המפלגה הדמוקרטית-נוצרית, אלדו מורו,‬
‫זה עתה נחטף ברומא על ידי קבוצת טרוריסטים.‬
‫אני לא מאמין.‬
‫התקרית…‬
‫איך לעזאזל הם עשו את זה?‬ ‫-תגביר.‬
‫…התרחשה מחוץ‬ ‫למעונו הפרלמנטרי במחוז קמילוצ'יה.‬
‫הטרוריסטים פתחו באש…‬ ‫-יאללה, סע.‬
‫על יחידת האבטחה של מנהיג המפלגה.‬
‫אחר כך הם הכניסו אותו בכוח…‬
‫החטיפה הזו היא חדשות נהדרות.‬
‫בדיוק בזמנים כאלה צריך להשקיע.‬
‫והבניינים האלה הם הזדמנות מצוינת להשקעה.‬
‫נכון שאני צודק?‬
‫כמו תמיד, זו פיפו.‬
‫כן.‬
‫טוני.‬
‫באלבו אמר שאתה יכול לעזור לנו‬ ‫עם מסמכי הכניסה והיציאה לניו יורק.‬
‫אני לשירותך.‬ ‫-יופי.‬
‫וירג'יניה תיתן לך כל מה שאתה צריך.‬
‫הציורים מוצאים חן בעיניך?‬ ‫-זה אוונגרד.‬
‫יש להם ביקוש בשוק.‬ ‫-והם נמכרים טוב.‬
‫מה עם אלה?‬
‫אלה הציורים שלי.‬
‫הם נמכרים?‬
‫פחות טוב.‬
‫מה דעתך, וירג'יניה?‬
‫מוצאים חן בעיניך?‬
‫יודע מה נעשה?‬
‫אני אקנה את אלה.‬
‫כמה אתה רוצה עבורם?‬
‫אין לי מחיר בשבילם.‬ ‫זה כבוד שהם מוצאים חן בעיניך.‬
‫נראה לי שאתה האדם המתאים.‬ ‫-בשביל מה?‬
‫אני רוצה שתצייר לי משהו מיוחד.‬
‫אבל בשבילי.‬
‫נפוליאון.‬
‫נראה הולם.‬
‫אתה יכול לצייר את זה?‬ ‫-את זה?‬
‫אתה לא תבחין בהבדל.‬ ‫ואם תרשה לי, אתן לך אותו במתנה.‬
‫באלבו.‬
‫ראית איזה נימוסים יש לטוני?‬
‫הלוואי שכל הרומאים היו מנומסים כמוהו,‬ ‫אבל אתם לא תמיד כאלה.‬
‫טוב, אתה צריך להיות סבלני. אנחנו הרומאים…‬
‫אין לנו היסטוריה. אנחנו רק מאלתרים.‬
‫אבל עליכם להיזהר.‬
‫השמועות מתפשטות.‬
‫יש אנשים שאומרים, "באלבו מדבר יותר מדי.‬
‫"הוא לא מפסיק לדבר."‬
‫באמת? מי האנשים האלה?‬
‫זה לא אדם אחד, אלא שמועות שמסתובבות.‬
‫שמועות שמסתובבות? בסדר.‬
‫שמועות הן כמו רוחות רפאים.‬
‫הן מרחפות מסביב, אבל מי מאמין בהן?‬
‫אני זזה.‬
‫הולכת לסטודיו.‬
‫אלווה אותך לדלת.‬
‫אז אחכה למסמכים?‬ ‫-כמובן.‬
‫הדוד שלך לא נתן לך לענות מקודם.‬
‫לענות על מה?‬ ‫-לגבי הציורים.‬
‫הציורים שלך?‬ ‫-הם מוצאים חן בעיניך?‬
‫תראה, אני לא מומחית,‬
‫אבל בהשוואה להעתקים אחרים,‬
‫שלך נראים אמיתיים יותר, יפים יותר.‬
‫אבל שוב, אני לא מומחית, אז אל תקשיב לי.‬
‫אם הם מוצאים חן בעיניך, את מומחית.‬
‫רוצה דיוקן?‬
‫ביי.‬
‫אנטוניו?‬
‫טוני.‬ ‫-טוני.‬
‫בסביבות השעה 12:50‬ ‫קיבלנו שיחת טלפון בחדר החדשות.‬
‫הקול אמר,‬
‫"בתא טלפון ברחוב ויה טאולדה,‬ ‫בפינת פיאצלה קלודיו,‬
‫"תמצאו עלון של הבריגדות האדומות".‬
‫העלונים הודפסו במכונת כתיבה‬ ‫וסומנו בכוכב האדום הרגיל.‬
‫ויטוריו אמר לי‬ ‫שיש לך חנות קטנה למכונות כתיבה.‬
‫- הם נכתבו עם מכונת כתיבה חשמלית של יבמ -‬
‫יש לי אחת של יבמ עם ראש מסתובב.‬
‫החוקרים קבעו שההודעה הנוספת ‬‫ש‬‫נמצאה‬ ‫בטורינו, רומא, מילאנו וגנואה אותנטית.‬
‫- הבריגדות האדומות הכריחו את מורו‬ ‫להציע חילופי שבויים במכתב -‬
‫בואו נתפלל לשלמו של אלדו מורו.‬
‫האפיפיור לא רצה לפספס את…‬
‫הבריגדות האדומות פרסמו הערב את העלון ה-16‬
‫לגבי החטיפה של אלדו מורו.‬
‫בעלון, שמאפייניו דומים לקודמים,‬
‫נכתב ש"החקירה של מורו" הסתיימה.‬
‫צוין בו גם שמורו נמצא אשם‬ ‫ושגזר דינו הוא מוות.‬
‫…זו הייתה הרמה מסוכנת אל מרכז הרחבה,‬
‫שם אוריאלי תפס עמדה טובה.‬
‫קולובאטי מגיע במהירות לכדור‬ ‫ומסיט אותו לקרן.‬
‫אנחנו שמונה דקות אל תוך המחצית השנייה.‬
‫מחצית שנייה מעולה…‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫למתי צריך את זה?‬ ‫-עוד עשרה ימים.‬
‫עם התיישנות של המסגרת.‬ ‫אתה יכול לעשות את זה?‬
‫כמובן. הציורים של גוגן הם קלי קלות.‬
‫למי זה?‬
‫לחבר.‬
‫כמה הם משלמים לנו?‬ ‫-זה לחבר, אז כלום.‬
‫אז קודם הציור של גוגן כי משלמים לנו עליו.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫מה… היי.‬
‫עיתוי גרוע?‬
‫לא.‬
‫אפשר להיכנס?‬ ‫-בטח.‬
‫הנה המסמכים מזו פיפו.‬
‫כאן זה טוב?‬
‫רצית לצייר דיוקן שלי, לא?‬ ‫-כן, דיוקן שלך.‬
‫האור בסדר כאן?‬ ‫-הוא מושלם.‬
‫תתרווחי. את צריכה להרגיש בנוח.‬
‫אוריד את הז'קט כדי שיהיה לי נוח יותר.‬
‫לא נוח לך, נכון?‬ ‫-לא, אני עדיין לא מרגישה בנוח.‬
‫אז תורידי נעליים.‬
‫עכשיו נוח לי.‬
‫ככה טוב יותר.‬
‫היי.‬
‫אתה באמת מצייר דיוקן שלי?‬
‫אני?‬ ‫-כן.‬
‫אצייר אותו אחר כך.‬
‫האור כאן מוצא חן בעיניי.‬
‫טוני.‬
‫מי זה לעזאזל?‬
‫הם מחפשים אותך.‬
‫הם תמיד מחפשים אותי.‬
‫היי.‬ ‫-תזדרז, עלינו ללכת לאנשהו.‬
‫החייט רוצה לדבר איתך.‬
‫מה הוא רוצה?‬ ‫-מאיפה לי לדעת?‬
‫הוא בטח רוצה לפגוש אותך.‬
‫בוא נלך לפגוש אותו.‬ ‫-רגע.‬
‫אל תהיה שמוק.‬
‫הבחורים האלה הם הרעים האמיתיים.‬
‫ערב טוב, טוני.‬
‫ערב טוב.‬
‫המכנסיים האלה גדולים עליך.‬
‫חשבתי שהם אופנתיים.‬
‫אבל אם אתה אומר, אני מאמין לך.‬
‫טוני, אנחנו צריכים טובה, וזה די דחוף.‬
‫אנחנו צריכים הצהרה מזויפת‬ ‫מהבריגדות האדומות.‬
‫הצהרה מזויפת?‬
‫אבל היא צריכה להיות זהה למכתבים‬ ‫שהם השאירו לנו בתאי טלפון ובפחי אשפה.‬
‫אתה יכול לעשות את זה?‬
‫נראה לי שכן.‬
‫נראה לך?‬
‫אדאג שזה יהיה זהה.‬
‫יופי.‬
‫אלה העתקים של ההצהרות שהם פרסמו עד עכשיו.‬
‫זו טיוטה של תוכן ההצהרה.‬
‫הכי חשוב שתציין בהצהרה שראש המפלגה מת.‬
‫את השאר אתה יכול להמציא.‬
‫וזה…‬
‫אתה משלם לי מראש?‬
‫…כדי למדוד את המעגל סביב הכוכב.‬
‫ככה אפשר לדעת אם ההצהרה אמיתית או מזויפת.‬
‫בסדר?‬
‫ולמה שאעשה את זה?‬
‫כי אנחנו צריכים להציל‬ ‫את החיים של ראש המפלגה. זה לא ברור?‬
‫כמובן.‬
‫ההצהרה האחרונה הייתה מספר שש.‬ ‫שלך תהיה מספר שבע.‬
‫אל תשכח.‬
‫"אופנתי."‬
‫טיפוס מצחיק.‬
‫אנחנו בדיוק מעל אגם דוקסה,‬
‫המקום שבו הבריגדות האדומות אמרו‬ ‫בהצהרה מספר שבע,‬
‫שגופתו של אלדו מורו תימצא.‬
‫בחיפושים מאז הזריחה,‬
‫כוחות הכבאות, המשטרה‬ ‫והקרביניירי עדיין לא מצאו דבר.‬
‫איזו יצירת מופת.‬
‫מאות דיווחים מגיעים‬ ‫לכוחות הביטחון שסורקים את האזור…‬
‫זו רק הצעה.‬
‫…ביסודיות.‬
‫אם נגיד שנמסור את הציור ב-15 בחודש,‬ ‫אנחנו חייבים לעמוד בזה, טוני.‬
‫אני לא מתכוונת לעשות מעצמי צחוק‬ ‫רק בגלל שאתה צריך לצייר את נפוליאון.‬
‫אתה מקשיב לי או שאני מדברת לעצמי?‬
‫…באזור אגם דוקסה,‬
‫שם הרשויות והחוקרים הקימו את המפקדה שלהם…‬
‫אגם דוקסה לא קרוב לעיר שנולדת בה?‬ ‫-כן, הוא קרוב.‬
‫אתה יוצא?‬ ‫-אני אוכל צוהריים עם ויטוריו.‬
‫מה עם הגוגן?‬ ‫-הוא יהיה מוכן ב-15 בחודש.‬
‫תתלבשי יפה הערב. אני אפצה אותך.‬
‫צוללנים מקצועיים סורקים‬ ‫את האזורים העמוקים באגם.‬
‫אני לוקח אותך למסעדה‬ ‫לאכול כבד אווז ואתה מזמין מרק?‬
‫אני לא ממש אוהב כבד אווז וקוויאר.‬
‫אתה לא יודע ליהנות מהחיים.‬
‫איפה הצווארון שלך?‬
‫אתה לא חייב ללבוש את הצווארון?‬
‫לא, זה לא חובה.‬
‫חוקי הכנסייה דורשים "לבוש ראוי".‬
‫אבל המשמעות של זה ברומא היא שונה מאוד.‬
‫מה העניין, ויטו?‬
‫הבישוף היוצא המליץ עלי לתפקיד מונסיניור,‬
‫אבל מישהו אחר קיבל את התפקיד.‬
‫מישהו שיש לו הרבה חברים בוותיקן.‬
‫אז אני מניח שהוא היה ראוי יותר ממני.‬
‫ואני תקוע כאן.‬
‫אתה תסתדר איפה שלא תהיה.‬ ‫תאמין לי, אל תדאג.‬
‫אתה לא טיפוס של דאגות.‬
‫תחשוב על המיטה שהיית מקבל‬ ‫אם היית מתמנה למונסיניור.‬
‫נראה שיש לך מצב רוח טוב.‬ ‫מה קורה? מה אתה זומם?‬
‫אני פועל למען טובת הכלל.‬
‫אלך לשלם. אני חייב לזוז.‬
‫להתראות, ויטו. שמור על עצמך.‬ ‫-כבר הולך?‬
‫מה לעזאזל את עושה פה?‬
‫באתי לרקוד. זה בסדר?‬
‫את לא יכולה לבוא לרקוד כאן.‬ ‫-לא?‬
‫את יודעת שאת לא יכולה.‬
‫מה אכפת לך?‬
‫זה לא מפריע לך?‬
‫ככה הוא, כמו ילד. הוא לא יכול לשלוט בעצמו.‬
‫הוא אוהב להשוויץ.‬
‫יום אחד בלונדינית, יום אחר ברונטית.‬
‫לעזאזל עם זה.‬
‫כל עוד הן יודעות את מקומן.‬
‫כל עוד את מאושרת.‬
‫מי האנשים האלה?‬
‫אתה מכיר אותם?‬
‫חכי כאן.‬
‫טוב יותר?‬
‫גם זה אופנתי?‬
‫אם באת לומר לי שעשיתי עבודה טובה,‬ ‫תחזור למיטה. אני כבר יודע את זה.‬
‫אני יכול לאשר את זה.‬
‫עבודה מצוינת.‬
‫אנחנו צריכים עוד משהו ממך.‬ ‫-מה אתה צריך? עוד הצהרה?‬
‫אנחנו צריכים להודיע לבריגדות האדומות‬ ‫שהם יכולים לקבל הרבה כסף‬
‫אם ישחררו את ראש המפלגה בחיים.‬
‫האפיפיור מגייס את הכסף בעצמו.‬
‫האפיפיור?‬
‫כמה כסף?‬
‫עשרה מיליארד.‬
‫עשרה מיליארד?‬
‫תגיד לחבר שלך שהוא יכול להציל את עצמו,‬
‫שהם כולם יכולים‬ ‫לקחת את הכסף ולהציל את עצמם.‬
‫תגיד לדונאטה שאני מצטער על שגזלתי מזמנה.‬
‫תקשיב רגע.‬
‫מי מספר לך את כל הדברים האלה?‬
‫השם של החברה שלי,‬ ‫החבר שלי מהבריגדות האדומות?‬
‫תעשה מה שאמרתי, טוני.‬
‫זה נכון שבקרוב הם יגלו‬ ‫איפה מוחזק ראש המפלגה?‬
‫בימים הקרובים.‬
‫ומה תעשו לבריגדות האדומות כשתמצאו אותו?‬
‫אתה רוצה להציל את החבר שלך?‬
‫דונה?‬
‫אני צריך שתתקשרי לוויטוריו מחר,‬ ‫אבל מהגלריה.‬
‫זה חשוב.‬
‫את מוכנה?‬
‫מה קרה?‬
‫עכשיו הם באים לבית שלנו? מי זה היה?‬
‫בואי נלך לישון.‬ ‫-לא, אנחנו לא.‬
‫דונה.‬ ‫-מי זה היה ומה הוא רצה?‬
‫ואל תגיד לי שעדיף לי לא לדעת.‬
‫אני בתחום הזה בלעדיך כבר 20 שנה.‬
‫אף פעם לא נפגעתי.‬ ‫אני יודעת מתי משהו מסוכן.‬
‫טוב, הבנתי.‬ ‫-לא, לא הבנת, טוני.‬
‫כי אם תסתבך בצרות, גם אני אסתבך.‬
‫אתה יכול לישון הלילה על הספה.‬
‫אני מתקדם הלאה.‬
‫יש לך הרבה מה להסביר.‬
‫האפיפיור גייס עשרה מיליארד.‬ ‫הממשלה לא תנהל משא ומתן.‬
‫תקשיב, אתה תסיים בקבר.‬ ‫-לא אכפת לי מה יקרה לנו.‬
‫בשם מי אתה מדבר?‬
‫אני לא יודע מי הוא.‬ ‫זה בחור שעשיתי לו טובה.‬
‫האפיפיור צריך הוכחה שמורו בחיים.‬
‫ואז הוא ייתן לכם את המזוודה עם הכסף,‬ ‫ואתם תשחררו אותו.‬
‫אני אודיע לך.‬
‫ביי.‬ ‫-תיזהר.‬
‫היי.‬
‫מה המקום הזה?‬
‫בוא. אין לנו הרבה זמן.‬
‫זה המדף השלישי. תבוא לכאן.‬
‫תזיז את הבדים, תשים כאן את המזוודה ותעזוב.‬
‫אף אחד לא יהיה כאן.‬
‫זו ההוכחה שמורו עדיין בחיים.‬
‫הוא מחזיק את העיתון של היום.‬
‫פאביו, מה אתה עושה?‬
‫פשוט תשכח מהכול ותעזוב.‬
‫בוא נעוף מפה.‬
‫לא עוד קומוניסטים ולא עוד פשיסטים.‬
‫טוני.‬
‫נקלעת לזה בטעות.‬
‫אני בדיוק איפה שאני אמור להיות.‬
‫אנחנו רואים את המטרה.‬
‫לא לעשות כלום עד שההחלפה תתבצע.‬
‫הכומר כאן. הם מדברים.‬
‫תקרב את המיקרופון.‬
‫ציפיתי לבחור עם תיק גדול,‬ ‫אבל הבאתי לך תמונות של מורו.‬
‫מה עם הכסף?‬
‫האפיפיור התייסר במשך שעות ארוכות,‬
‫אבל בסופו של דבר החליט לא לבצע את ההחלפה.‬
‫הוא לא רוצה להציל את החבר שלו?‬ ‫-באתי רק כדי להודיע לך.‬
‫מה להודיע לי? לעזאזל איתך.‬
‫מה קורה?‬ ‫-הכומר עוזב.‬
‫המטרה נמצאת בקו האש, אבל המזוודה לא אצלו.‬
‫לבצע?‬
‫הוא עוזב. לבצע?‬
‫לא, הוותיקן בטח קלט את העניין‬ ‫וביטל את המבצע.‬
‫לסגת.‬
‫הלו?‬ ‫-ויטו? היי, ויטו?‬
‫מה קורה?‬
‫אתה חייב להתקשר לפאביונה ולהגיד לו לברוח.‬
‫בפיצוץ שהתרחש על מסילת הרכבת בפלרמו‬
‫נהרג ג'וזפה אימפסטטו בן ה-30…‬
‫החלטת משרד החינוך‬ ‫בנוגע לבתי הספר שישמשו כקלפיות…‬
‫מבזק חדשות.‬
‫הרגע קיבלנו ידיעה חשובה מרומא.‬
‫גופה של אדם נמצאה במרכז העיר.‬
‫יכול להיות שזו גופתו של אלדו מורו.‬
‫עדיין אין אישור רשמי.‬
‫לפי הדיווחים, הגופה נמצאה בתוך שק.‬
‫אני חוזר, במרכז רומא,‬ ‫ברחוב ויה קייטאני, ליד פיאצה ארגנטינה,‬
‫כמה מטרים מהמטה של המפלגה הדמוקרטית-נוצרית‬
‫ומהמטה של המפלגה הקומוניסטית האיטלקית‬ ‫ברחוב ויה דלה בוטגה אוסקורה.‬
‫אפשר להבין את חוסר הוודאות‬ ‫והמרירות ברגעים האלה.‬
‫אני חוזר, הדיווחים האלה עדיין לא רשמיים.‬
‫אף סוכנות ידיעות עדיין לא אישרה אותם.‬
‫אנחנו מחכים להצהרת משרד הפנים.‬
‫לפני 70 דקות,‬
‫רכבים של השירות החשאי והמשטרה‬
‫התחילו להגיע לוויה קייטאני…‬
‫סגן שר הפנים,‬ ‫ניקולה לטיירי, כבר נמצא בזירה,‬
‫יחד עם פוליטיקאים אחרים וכוחות משטרה…‬
‫אין זכר לספר הזיכרונות שהוא כתב.‬
‫בכירים במשטרה אישרו‬
‫שהאדם שנמצא ליד רחוב‬ ‫ויה דלה בוטגה אוסקורה הוא אלדו מורו.‬
‫החייט רק מדבר.‬
‫הוא הבטיח לי שישחרר שניים מחברינו מהכלא,‬
‫אם נגלה איפה מורו הוחזק.‬
‫מצאתם את המקום?‬ ‫-כמובן.‬
‫אבל הם לא עשו כלום,‬ ‫והחברים שלי עדיין בכלא.‬
‫החבר שלי נעלם.‬
‫הוא בטח מסתתר בתעלות הביוב.‬
‫מי זה החייט בכלל?‬ ‫-מישהו ששירת אותנו טוב עד עכשיו.‬
‫יש לו השפעה על הרבה אנשים.‬
‫שוטרים, שופטים, עורכי דין…‬ ‫כל האנשים שאנחנו משלמים להם.‬
‫אבל אם הוא לא יעשה מה שנגיד לו,‬ ‫עוד תראה איך נדפוק אותו.‬
‫הוא שולט גם בכמורה.‬ ‫-מה?‬
‫יש לו מישהו מהוותיקן.‬
‫הוא היה אמור לתת לי מזוודה עם עשרה מיליארד‬ ‫לבריגדות האדומות בתמורה למורו.‬
‫העסקה בטח התפוצצה, לא?‬ ‫-כן.‬
‫אתה יודע שהיה לך מזל?‬
‫אם היית לוקח את המזוודה,‬ ‫לא היית כאן עכשיו.‬
‫החייט לא רצה להציל אותו.‬
‫למה שיהרגו את מורו?‬ ‫-למה שיהרגו אותו?‬
‫הוא רצה קואליציה עם הקומוניסטים.‬
‫החברים שלך מהבריגדות האדומות‬ ‫או שיהרגו או שירצו מאסר עולם. סמוך עליי.‬
‫כמה חבל.‬
‫פול ניומן גרוע בהשוואה אליך.‬ ‫-סוף סוף אתה מבין.‬
‫מדברים על החמור והוא בא.‬
‫אתה חוזר לסיים את המשחק?‬ ‫-לא, נמאס לי להפסיד.‬
‫לא, אתה צריך לכבד את ההסכם שלנו. מבין?‬
‫בעולם שלי, זה נחשב לבגידה.‬
‫ועכשיו אתה תראה מה יקרה לך ולבובה שלך.‬
‫תודה. תודה רבה.‬
‫נערכו חיפושים בהרבה דירות, מרתפים ומוסכים.‬
‫המשטרה ממשיכה להקים מחסומים ולבדוק רכבים.‬
‫והחקירות שהחלו מיד לאחר…‬
‫אתה כאן?‬ ‫-כן.‬
‫כן.‬
‫אני לא יודע מה לומר. אין לי מילים.‬
‫אני שמח שאהבת את הציור.‬ ‫-כבשת אותי עם הציור שלך. לגמרי.‬
‫אתה יכול לבקש ממני‬ ‫כל מה שאתה רוצה. מבין? כל דבר.‬
‫יש משהו אחד.‬
‫…במקרה שלשום.‬
‫זה היה בסיס מבצעי חשוב‬ ‫של הבריגדות האדומות…‬
‫החבר שלי בסכנה.‬
‫זה אושר על ידי בדיקת המסמכים‬ ‫והחומרים שנמצאו,‬
‫ושחלקם נלקחו למעבדות מדעיות…‬
‫טוני.‬
‫אתה יודע מה נפוליאון עשה כשהודיעו לו‬ ‫שכל החיילים שלו ברוסיה מתים מהקור?‬
‫אתה יודע?‬
‫אתה לא יודע.‬ ‫-לא.‬
‫בדיוק. הוא לא עשה כלום.‬
‫שום דבר.‬
‫כי מטופש להילחם במובן מאליו.‬
‫וגם מסוכן.‬
‫תנסה להבין.‬
‫עכשיו לך ותעשה חיים.‬
‫דונה?‬
‫דונאטה?‬
‫היי.‬
‫איך הייתה המסיבה, טוני?‬
‫החבר שלך אהב את הציור?‬
‫מה את עושה?‬ ‫-מה אני עושה, טוני?‬
‫היה לנו הסכם.‬
‫הפרת אותו, ואני עוזבת.‬
‫הציור יהיה מוכן תוך יומיים.‬ ‫-יומיים?‬
‫אתה אף פעם לא תסיים אותו.‬ ‫-יומיים.‬
‫וזו לא הנקודה.‬
‫דונאטה…‬
‫אני מבינה את הסטוצים.‬ ‫-סטוצים?‬
‫כן.‬ ‫-את פרנואידית.‬
‫כן, אני פרנואידית.‬
‫זה קשה לי, אבל אני מבינה.‬
‫ואני אפילו יכולה להתעלם‬ ‫מכל השקרים שאתה מספר לי.‬
‫אני יודעת עליהם.‬
‫אבל אני באמת לא מבינה‬
‫למה אתה צריך להסתובב עם אנשים‬ ‫שגורמים לך להרגיש חשוב יותר ממה שאתה.‬
‫אני לא רוצה להיות קשורה לזה, טוני.‬
‫דונה.‬
‫ואני לוקחת את הציורים.‬ ‫אתה בכלל לא צריך אותם.‬
‫תקשיבי, דונאטה…‬
‫אשלח מישהו מחר כדי שתוכל‬ ‫להקדיש את עצמך לחברים שלך. בסדר?‬
‫אבל אשאיר לך את זה כאות לאהבתי.‬
‫כדי שתוכל לראות למה הפכת כשתתעורר כל בוקר.‬
‫אתה יודע מה גרוע יותר‬ ‫מאדם ללא כישרון, טוני?‬
‫אדם עם קצת כישרון.‬
‫כי קצת כישרון מספיק‬ ‫כדי לגרום לך להבין שאתה לא שווה כלום.‬
‫אם אין לך משהו להעתיק,‬ ‫אתה בכלל לא מסוגל לצייר.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫סיימת?‬ ‫-לא.‬
‫מאותו רגע,‬
‫הכול התחיל להתחרבן.‬
‫להתראות, או רוואר‬
‫היי, מה לעזאזל הולך פה?‬
‫טוני ואני הלכנו למגרש הגרוטאות.‬
‫חתכו את הבלמים.‬
‫חיבלו בהם.‬
‫מי עשה את זה?‬
‫טוני, אני מצטער…‬ ‫-על הזין שלי, חתיכת חרא.‬
‫מה עשית לו?‬ ‫-תפסיק.‬
‫תתנהג יפה. זה מספיק.‬
‫זה יום קשה לכולם. עלינו לגלות הבנה.‬
‫אני ממש מצטער על החבר שלך, טוני.‬
‫למרות שאם יורשה לי לומר,‬
‫לא ציפיתי לתגובה כזאת ממך.‬
‫פרץ פתאומי של אומץ.‬
‫אומץ זו מותרות‬ ‫שאתה לא יכול להרשות לעצמך, טוני.‬
‫יודע מה עוד אתה לא יכול להרשות לעצמך?‬
‫סקרנות.‬
‫כל השאלות שאתה שואל עלינו, מה אנחנו עושים,‬
‫איך החבר שלך מת.‬
‫מה אתה אומר?‬
‫שנפסיק עם ההצגה‬ ‫ונחזור לדבר כמו אנשים מתורבתים?‬
‫כן?‬
‫אנחנו צריכים‬ ‫את ספר הזיכרונות של ראש המפלגה.‬
‫לא את זה שפורסם בעיתונים.‬ ‫אני רוצה את הגרסה המלאה.‬
‫אנחנו לא היחידים שמחפשים אותו,‬
‫אבל אולי החבר שלך‬ ‫יכול לעזור לנו להיות הראשונים שימצאו אותו.‬
‫אני לא יודע איפה החבר שלי.‬
‫אני בטוח שתמצא דרך.‬
‫ומה אם אני לא רוצה למצוא דרך?‬
‫טוני, הרגע אמרתי לך.‬ ‫אינך יכול להרשות לעצמך להיות סקרן או אמיץ.‬
‫זו הפעם האחרונה שאנחנו מתראים.‬ ‫-לא הייתי מאחל לך את זה.‬
‫לך תזדיין!‬
‫דונה?‬
‫לא, טוני. זה ויטוריו.‬
‫ויטו.‬
‫מה המצב?‬
‫הכול טוב. מה איתך?‬
‫כן, הכול טוב. מה העניין?‬
‫תקשיב, אני קצת נבוך,‬
‫אבל בית התמחוי שלי צריך קצת…‬
‫תרומות, וחשבתי שאולי…‬
‫כמה אתה צריך?‬
‫אנחנו צריכים לשפץ את המקום כי הוא קורס.‬
‫מה לעזאזל? היי!‬
‫זו פיפו.‬ ‫-שלום.‬
‫מטפלים בך טוב כאן?‬
‫כן.‬
‫אתה צריך משהו?‬
‫הם כל הזמן נותנים לי מרק.‬
‫איך הולך?‬
‫טוני.‬
‫טוני, בחיים צריך להשתמש בזה.‬
‫ועליך לדעת עם מי אתה ונגד מי אתה.‬
‫באלבו לא השתמש בראש, למרות שהזהרתי אותו.‬
‫ואתה עמדת לעשות את אותה הטעות.‬
‫לא יכולתי לעשות דבר בשבילו,‬
‫אבל הצלתי אותך מההלוויה שלך.‬
‫אתה חייב להישאר במקומך.‬
‫אספר לך סיפור.‬
‫לפני כמה זמן נתתי המון כסף לבנקאי.‬
‫הוא עבד בארה"ב ועשה הון.‬ ‫הוא היה אמור להשקיע את הכסף.‬
‫אבל מה הוא עשה?‬
‫גנב ממני את הכסף.‬
‫האם עשינו רעש או הקמנו מהומה? לא.‬
‫נותרנו בשקט עד עכשיו.‬
‫אנחנו מחכים.‬
‫בוא.‬
‫דברים חשובים דורשים סבלנות.‬
‫לקח לי חמישה חודשים‬ ‫עד שהצלחתי להחזיק שוב מכחול.‬
‫ומה עכשיו?‬
‫מי הייתי בלי הידיים שלי?‬
‫מי חשבתי שאני?‬
‫חשבתי שלא אצטרך לשלם את המחיר,‬
‫אבל רומא תמיד דורשת תשלום.‬
‫הלו?‬
‫טוני?‬ ‫-ויטו.‬
‫אני מפריע לך?‬ ‫-מה העניין?‬
‫יש לי חדשות טובות.‬
‫ניצלת טוב את הכסף שלי.‬
‫מוצא חן בעיניך?‬ ‫-מאוד.‬
‫תגיד, איך הידיים שלך?‬
‫הן בסדר.‬
‫כפפות.‬
‫הנה הוא.‬
‫ויטוריו פגש אותה. איך היא לדעתך?‬
‫דונאטה היא אישה איכותית.‬
‫הוא לא היה ראוי לה.‬
‫אני מתגעגע אליה בטירוף.‬
‫אני מתגעגע להכול.‬
‫אני מתגעגע למבטים שלה.‬
‫היא גרמה לי להרגיש…‬
‫חי.‬
‫כן, חי.‬
‫פישלתי בגדול.‬
‫אנחנו תמיד מפשלים.‬
‫טוני.‬
‫אני חייב לעוף מפה.‬
‫כמה שיותר רחוק.‬
‫מספר המודיעים עולה.‬
‫והמשטרה קודם תירה ואחר כך תשאל שאלות.‬
‫אתה יכול לעזור לי?‬
‫ברור שאני יכול לעזור לך.‬
‫אכין לך דרכון.‬ ‫אני מסוגל גם עם הידיים האלה.‬
‫יש לי גם כסף.‬ ‫לא הרבה, אבל נשאר לי קצת.‬
‫אני לא צריך כסף, רק דרכון.‬
‫אם אתה צריך עזרה, פשוט תבקש.‬
‫מה תיתן לי? את המכונית המפוארת שלך?‬
‫הנה זה מתחיל. ידעתי שתזכיר‬ ‫את המכונית המפוארת שלי מתישהו.‬
‫קיבלתי אותה במתנה…‬ ‫-באמת? ממי?‬
‫מהבישוף.‬ ‫-נהדר.‬
‫מתי נוכל לפגוש אותו?‬
‫אתם האנשים האחרונים‬ ‫שאביא איתי לארוחה בוותיקן.‬
‫האנשים האחרונים? למה?‬ ‫-מה לא בסדר עם החברים שלך?‬
‫המכונית הייתה תגמול על העבודה הקשה שלי…‬ ‫-רגע.‬
‫יש משהו חשוב שאני רוצה שנעשה לפני שתלכו.‬
‫תשתמש ברגליים, לא בידיים.‬
‫ברגליים.‬ ‫-אתה צריך כדור משלך.‬
‫ברגליים, ויטו.‬ ‫-אתה מתכוון למסור?‬
‫קדימה.‬ ‫-בחייך, ויטו.‬
‫קדימה, טוני.‬
‫תבעט.‬
‫פאביו, תעביר את הכדור.‬ ‫-בלימה של אלטובלי.‬
‫קדימה, ויטו, תינגח. תעביר לי.‬
‫לא.‬
‫אתה גרוע.‬
‫אלטובלי קולט את אוריאלי.‬
‫אוריאלי עם מספרת.‬
‫תינגח! תעביר לי.‬
‫גול!‬
‫אוריאלי!‬
‫זו הייתה הפעם האחרונה ששלושתנו היינו יחד.‬
‫מה אתה רוצה? מה אתה עושה כאן?‬
‫באתי להתנצל.‬
‫כל ההתנצלויות שבעולם לא יספיקו.‬
‫יש לי גם הצעה.‬
‫תמכרי אותו.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫זה אומר שאני צריך את הכסף.‬
‫כסף?‬ ‫-דונה.‬
‫אני צריך את הכסף.‬ ‫-מה אתה עושה? קום. בשביל מה?‬
‫כי חתונות יקרות.‬
‫על מה אתה מדבר?‬ ‫-אני רוצה לעשות דברים כמו שצריך.‬
‫נזמין חצי מרומא.‬ ‫-כן, בטח.‬
‫אקנה לך שמלה עם…‬ ‫-זה נקרא שובל.‬
‫עם שובל.‬ ‫-כן.‬
‫עלי ורדים, נושא טבעת, מה שתרצי.‬
‫דונה, אני מתכוון לזה.‬
‫פישלתי, אבל אני רציני.‬
‫טוני, בחייך.‬
‫בבקשה.‬
‫טוני.‬
‫את בהיריון.‬
‫כן, טוני, אני בהיריון.‬
‫אני באמת לא צריכה אותך יותר.‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫זה הילד שלנו.‬
‫אנחנו כבר לא ביחד.‬ ‫-זה הילד שלנו.‬
‫אתה עסוק בדברים אחרים.‬
‫זה הדבר האמיתי היחיד שעשיתי.‬
‫וואו.‬
‫לעזאזל, זה מושלם.‬
‫כי אני אומן.‬
‫תודה, טוני.‬
‫הנה.‬
‫זה ספר הזיכרונות.‬
‫כמה עמודים יש בו?‬
‫פי שניים מהגרסה שפורסמה.‬
‫פי שניים?‬ ‫-בשביל מה אתה צריך את זה?‬
‫כדי לעשות עוד כסף?‬
‫זה ביטוח החיים שלי, פאביו.‬
‫צדקת, אף פעם לא הבנתי כלום בפוליטיקה.‬
‫אבל זה נותן לי סיכוי להישאר בחיים.‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫אולי לארץ האש.‬
‫ארץ האש.‬
‫אם זה היה קרוב יותר, הייתי מבקר.‬
‫עדיף שלא.‬
‫רומא יפהפייה, נכון?‬
‫הכי כדאי שלא נתראה יותר.‬
‫לך לפני ששנינו נתחיל לבכות.‬
‫על מי אני עובד? לאן אלך?‬
‫אם לא ניפגש שוב,‬ ‫אני מקווה שזה יהיה באשמתך.‬
‫ממזר שכמוך, זה בדיוק מה שעמדתי לומר.‬
‫ביי, טוני.‬
‫"מטבע הדברים, אני פונה אליך.‬
‫"אבל אני מתכוון לכולכם, במפלגה, במדינה.‬
‫"תחשבו היטב, חברים יקרים.‬
‫"תהיו עצמאיים.‬
‫"אל תביטו אל המחר, אלא אל היום שאחריו.‬
‫"אני חוזר ואומר שאיני מקבל‬ ‫את פסק הדין של המפלגה הדמוקרטית-נוצרית.‬
‫"לא אמחל לאף אדם ולא אצדיק אף אדם.‬
‫"מדי פעם אני חושב‬ ‫על ההחלטות השגויות הרבות,‬
‫"החלטות שאחרים לא היו ראויים להן.‬
‫"ואז אני אומר לעצמי‬ ‫שהתוצאה לא הייתה משתנה,‬
‫"כי הגורל הוא שקובע.‬
‫"האמת, חברים יקרים,‬
‫"חשובה יותר מכל הישג פוליטי.‬
‫"אם תיתנו לי מיליון קולות בקלפי,‬ ‫אבל באותו הזמן תגרעו אטום אחד מהאמת,‬
‫"אני עדיין אהיה המפסיד.‬
‫"הכול נראה לי מגוחך,‬ ‫אבל ההסברים הם לא מה שחשוב.‬
‫"העיקר הוא אם אפשר לעשות משהו,‬ ‫ואז לעשות אותו.‬
‫"האפיפיור לא יכול לעשות כלום בקשר לזה?‬
‫"כי היו לנו המון חברים.‬
‫"לפי מה שידוע לי,‬ ‫עד עתה אף אחד לא השמיע את קולו.‬
‫"ועכשיו פתאום,‬ ‫בדיוק כשניצוץ קל של תקווה מופיע,‬
‫"פקודת ההוצאה להורג מגיעה באופן תמוה.‬
‫"נורטה המתוקה, אני בידי האל ובידייך.‬
‫"התפללי למעני.‬
‫"אני רוצה לראות בעיניי האנושיות הקטנות‬
‫"איך הדברים ייראו בהמשך.‬
‫"אם יהיה אור, הוא יהיה יפהפה."‬
‫מה המקום הזה?‬
‫זה בית מלאכה, אבל הוא לא בשימוש.‬
‫למה אתה צריך להחביא את זה?‬ ‫-מה?‬
‫למה להחביא את זה?‬
‫מה יש שם?‬ ‫-זה העתיד שלי, ויטו.‬
‫תגיד לי במה מדובר.‬
‫אל תתערב בעניינים שלא שלך.‬
‫פשוט תמצא לי מקום בטוח בחור הזה‬ ‫כדי שנוכל לעוף מכאן.‬
‫היי, ויטו.‬
‫מה?‬
‫אם משהו יקרה לי, תן את המעטפה הזו לדונאטה.‬
‫בסדר.‬
‫אני אוהב אותך, ויטו.‬
‫פלביו.‬
‫אתה אפילו לא יודע אם זה בן או בת.‬
‫זה בן.‬ ‫-איך אתה יודע?‬
‫אני מרגיש את זה.‬
‫תארי לך שהוא יתחיל להעתיק‬ ‫את הציורים של הילדים האחרים בגן כשיגדל.‬
‫לפחות ככה נדע בוודאות שהוא הבן שלך.‬
‫אני לא יודע אם אני רוצה שהוא יהיה כמוני.‬
‫למה?‬
‫הוא צריך להיות כמוך.‬ ‫-לא.‬
‫כן, רק כמוך.‬
‫אני רוצה שהוא יהיה כמוך.‬
‫אלוהים, לא בכל דבר.‬
‫אני אהיה עצובה אם הוא לא יהיה כמוך.‬
‫אם לא יהיו לו הידיים היפות שלך.‬
‫בחייך, טוני, אני עייפה.‬
‫אני עייפה.‬
‫ועכשיו?‬
‫קצת יותר טוב.‬
‫רגע, אני מרגישה טוב יותר.‬
‫כשהבן שלי ישאל מי היה אבא שלו,‬
‫מה יגידו לו?‬
‫גנב?‬
‫זייפן?‬
‫פחדן?‬
‫איך הציור?‬
‫נמאס לי לתת לאחרים להחליט.‬
‫טוב יותר מהמקורי.‬
‫בוא לפה.‬
‫מה?‬ ‫-תעלה.‬
‫כן.‬
‫רציתי להיות חופשי.‬
‫חופשי לדפוק את הרעים בסיפור הזה.‬
‫הכסף שהבנקאי גנב ממך.‬ ‫הסיפור שסיפרת לי בבית החולים.‬
‫ציפור קטנה לחשה לי‬ ‫שהכסף נמצא במחסן באורליה.‬
‫והציפור הקטנה דוברת אמת.‬ ‫-בוא נחזיר את הכסף.‬
‫אנחנו לא מתעסקים בשודים.‬ ‫-אני אבצע את השוד.‬
‫אתה יותר מדי בטוח בעצמך.‬
‫אתה כבר אמור לדעת‬ ‫שבהימורים הקזינו תמיד מנצח.‬
‫תמיד.‬
‫תהיה בשקט ותישאר רגוע.‬
‫אבל אני מהמר.‬
‫ואני מרגיש שזה הזמן להמר על הכול.‬
‫אני אקח חלק קטן מהכסף ואעזוב.‬
‫איעלם עם דונאטה והתינוק.‬
‫אני אתאדה.‬
‫בסדר, טוני, אני מאשר.‬
‫איך קוראים לו?‬ ‫-צ’זארה.‬
‫הפנים שלו חשובים, לא השם.‬
‫אני יכול לירות בו?‬ ‫-לא.‬
‫למה?‬ ‫-כי אתה לא יכול.‬
‫הוא עובד במשמרת לילה בבנק.‬ ‫-הכול נראה קל מדי, טוני.‬
‫הם לא יפתחו לנו, אבל אם הם כן…‬
‫מה לעז…‬ ‫-הילד של אימא. יאללה, תתניע את המכונית.‬
‫לא עשיתי כלום.‬
‫מי אמר שעשית? אני רק רוצה לעשות לסיבוב.‬
‫ילד טוב.‬
‫מי אתה?‬
‫הבריגדות האדומות.‬
‫הקדמתי.‬
‫תגיד לו שוב.‬
‫יאללה.‬ ‫-אתה נותן לי להיכנס?‬
‫הוא פתח את השער?‬
‫אחרי שניכנס, קרוקה יטפל בעניינים.‬
‫אני רק רוצה להבהיר‬ ‫שאתן כמה אגרופים פה ושם…‬
‫ערב טוב.‬
‫תן את הקלטות. אמרתי, תן לי את הקלטות.‬
‫מהר. אמרתי לך להזדרז.‬
‫אתה צריך למהר.‬ ‫-כן, הבנתי.‬
‫גמגמן, די להתלונן. נעשה אותך עשיר.‬
‫מה?‬ ‫-אין אף אחד.‬
‫זהו, ניצחתי.‬
‫ידיים למעלה, חארות! אל תזוזו!‬
‫תשתפו פעולה. הם מהבריגדות האדומות.‬ ‫הם הבריגדות האדומות.‬
‫תירגע, ממילא הפסדת. תפתח את הכספת.‬
‫אחת, שתיים.‬
‫מי יקשור אותם?‬ ‫-גמגמן.‬
‫לא, אתה.‬ ‫-שאני אקשור אותם?‬
‫שימו את הכסף בשקים. קדימה, את הכסף!‬
‫קדימה, תזדרזו. אנחנו לא בחופשה.‬
‫שיחקתם קלפים, מה?‬
‫ממילא זה לא הכסף שלנו.‬
‫גמגמן, תגביר את הקצב.‬
‫לעזאזל.‬
‫תזדרזו, קדימה.‬
‫זייפתי ציורים, חותמות, דרכונים.‬
‫הטבעתי את חותמי‬ ‫על ההיסטוריה של המדינה הזו.‬
‫אבל זה לא היה סתם שוד.‬
‫היי.‬
‫זו לא הייתה ביזה.‬
‫מה אתה עושה? עלינו לעוף מכאן.‬
‫זו אומנות.‬
‫אתה לא תבין.‬
‫היי.‬
‫למה ההבעות הקודרות? תחייכו.‬
‫בדיוק. תחייכו.‬
‫תחייכו!‬
‫יופי.‬
‫- הבריגדות האדומות -‬
‫גופי אכיפת חוק רבים מתגייסים‬
‫כדי להבין את הנסיבות‬ ‫שבהן הותקף הבנק על ידי החולייה החמושה.‬
‫מסתמן שארבעה גברים הצליחו לגנוב‬
‫במכה אחת ובלי לפגוע באף אחד‬ ‫30 מיליארד לירות.‬
‫זהו סכום חסר תקדים בתולדות המדינה,‬
‫וכבר מכנים את המקרה שוד המאה.‬
‫אמנות קונספטואלית‬ ‫היא בהחלט לא הצד החזק שלך.‬
‫המיצב שלך בבנק היה חסר טעם.‬
‫לא הייתי בטוח אם להשאיר את סרט המדידה…‬
‫או צואה.‬
‫תראה לאן הציניות שלך הביאה אותנו, טוני.‬
‫זה מקום מתאים לדבר בו על יומן של אדם מת.‬
‫ספר הזיכרונות אצלך?‬
‫הוא שלם?‬
‫מי יודע?‬
‫אבל הוא ארוך פי שניים מהגרסה שפורסמה.‬
‫אפשר לראות אותו?‬
‫הוא לא אצלי.‬
‫חכם מאוד.‬
‫אני רוצה שיהיה לי מספיק זמן‬ ‫לעזוב את איטליה בלי שיפריעו לי.‬
‫רק אחר כך תקבל את ספר הזיכרונות.‬
‫איך אדע שתעשה את זה?‬
‫לא תדע.‬
‫תצטרך לבטוח בי.‬
‫"טרטיום נון דאטור", כמו שחבר שלי אומר.‬
‫אני זז. אני פותח דף חדש בחיים שלי.‬ ‫אשנה את השם שלי ואולי גם את הפנים שלי.‬
‫רק כמה חודשים.‬
‫אני צריך לחזור לדווח.‬
‫אתה יודע איפה למצוא אותי.‬
‫מתי היה הווידוי האחרון שלך?‬
‫תסלח לי בבקשה.‬
‫מעטים מאיתנו יודעים לזהות דברים יפים.‬ ‫נכון, האב ויטוריו?‬
‫אנחנו מכירים?‬
‫אל תדאג. גם אני חייט.‬
‫אני יכול להמשיך עם המדידות.‬
‫בסדר.‬ ‫-טוב.‬
‫זה קצת ארוך.‬
‫עליי להתוודות על חטאיי.‬
‫זכרתי שלטוני היה חבר כומר.‬
‫אבל באמת חשבתי שאתה בחור משעמם,‬
‫כמו רוב האנשים הטובים.‬
‫אבל טעיתי.‬
‫אתה בכלל לא משעמם.‬
‫אפשר לשאול מי אתה?‬
‫יש לנו דוח, שהכין הוותיקן,‬
‫על שימוש לרעה בכספי הכנסייה למטרות אישיות,‬
‫כדי לרכוש מכונית.‬
‫הנה הוא.‬
‫יכול להיות שבגלל הדוח הזה‬ ‫לא התמנית למונסיניור.‬
‫ויש את עניין הכסף שביקשת‬ ‫מהחבר שלך טוני לבית התמחוי.‬
‫אני הולך.‬ ‫-המקום כבר שופץ לפני שנתיים.‬
‫האב ויטוריו, לאן אתה הולך?‬
‫איך בזבזת את הכסף הזה, האב ויטוריו?‬
‫מסעדות צרפתיות?‬
‫בגדים?‬
‫תכשיטים?‬
‫לא, תראה. אני יכול להסביר…‬
‫אין לי ספק.‬
‫אבל לא בגלל זה אני כאן.‬
‫אם במקרה טוני הפקיד בידיך דפים כלשהם,‬
‫המדינה רוצה אותם בחזרה כי הם שייכים לה.‬
‫לא, אני לא זוכר שהוא נתן לי דפים כלשהם.‬
‫אתה בטוח?‬
‫תחשוב טוב. אתה משרת של האל.‬
‫לא יאה לך לשקר.‬
‫אני נשבע ש…‬ ‫-גם לא להישבע.‬
‫עליי לציין, למקרה שזה מעניין אותך,‬
‫שהחבר שלך טוני גם גנב סכום גדול של כסף.‬
‫כסף שהמדינה בכלל לא צריכה,‬
‫ובמקרה הנוכחי,‬
‫הכסף הזה יכול להפוך בקלות‬ ‫לתרומה לכנסייה שלך.‬
‫אנחנו מעוניינים רק בדפים.‬
‫והדבר האחרון שאני רוצה לומר לך‬ ‫הוא שברמות הגבוהות ביותר בוותיקן,‬
‫יש אנשים שמאוד מעריכים אותי ואת עבודתי.‬
‫דונה?‬
‫בוקר טוב, טוני.‬
‫דונאטה?‬
‫תירגע, אני לא הורג נשים בהיריון.‬ ‫היא בגלריה.‬
‫מה זה?‬
‫שב.‬
‫בוא לפה.‬
‫שכרו אותי להרוג אותך.‬
‫יש לי פוליסת ביטחון. לא אמרו לך?‬
‫כבר לא.‬
‫הם השיגו את ספר הזיכרונות מחבר שלך.‬
‫אחרי הכול, הוא לא כזה חבר טוב.‬
‫מה עשיתם לו?‬
‫השאלה הנכונה היא…‬
‫מה הם הבטיחו לו?‬
‫למה אתה מספר לי את זה?‬
‫מה זאת אומרת, למה?‬
‫יש כל כך מעט אוהדי אינטר כמונו.‬
‫נכון? אנחנו חייבים לתמוך זה בזה.‬
‫ואני לעולם לא שוכח את החובות שלי.‬
‫כמה זמן יש לי?‬
‫אין לך.‬
‫אתה הולך לפגוע בטוני?‬
‫לא, הוא אחד מהאנשים שטוב לנו לעבוד איתם.‬
‫והידיים שלו? מי שבר לו את הידיים?‬
‫המדינה לא שוברת ידיים, האב ויטוריו.‬
‫בקרוב אולי אקרא לך מונסיניור.‬
‫אולי קרדינל יום אחד. מי יודע?‬
‫תרצה להיות קרדינל באחד הימים?‬
‫זו תמיד אותה השאלה. תמיד אותו הדבר.‬
‫מה אדם מוכן לעשות‬ ‫כדי להשיג את מה שהוא רוצה?‬
‫כמה הוא מוכן להקריב‬ ‫כדי להגשים את החלומות שלו?‬
‫בשבילך, אדוני.‬
‫מה זה?‬
‫לא יודע. מצטער.‬
‫תודה.‬
‫זו תמיד אותה השאלה.‬
‫תמיד אותו הדבר.‬
‫מה אדם מוכן להקריב‬ ‫כדי להשיג את מה שהוא רוצה?‬
‫"זו תמיד אותה השאלה. מה אדם מוכן לעשות…"‬
‫והפעם הקרבתי את הפרידה מהחבר שלי.‬
‫אני מצטער, ויטו.‬
‫אני ממש מצטער‬ ‫שאיני יכול לראות אותך פעם אחרונה…‬
‫שאיני יכול לחבק אותך.‬
‫אבל אתה, ויטו,‬
‫מה היית צריך להקריב כדי להשיג את מה שרצית?‬
‫אתה יודע לדבר הרבה יותר טוב ממני.‬
‫אבל אני רוצה שתדע שאני אוהב אותך.‬
‫למרות הכול, אני אוהב אותך.‬
‫אני משנה את חיי, את השם שלי,‬ ‫אולי אפילו את הפנים שלי.‬
‫שניכם דומים.‬ ‫-באמת?‬
‫אני איעלם עם דונאטה והתינוק.‬
‫אתאדה.‬
‫כמה זמן יש לי?‬
‫אין לך.‬
‫אני חייב להביא לחייט גופה.‬
‫אני כל כך אוהב אותך‬ ‫שאני משאיר לך את המכונית שלי.‬
‫המכונית שלך ממש מביכה.‬
‫אני עוזב, ויטו.‬
‫אבי?‬ ‫-לא!‬
‫היי.‬
‫תוריד את זה. אתה רטוב לגמרי.‬
‫מה עשית בחוץ בגשם?‬
‫היי.‬
‫טוני.‬
‫אתה יכול לשים מוזיקה?‬
‫- מבוסס על הספר "איל פאלסאריו די סטאטו"‬ ‫מאת ניקולה ביונדו ומסימו ונציאני -‬
‫תרגום כתוביות: אבירם משעלי‬