ÎN ANII '70 ȘI '80, UN FALSIFICATOR DIN ROMA
A CUNOSCUT PERSONAJE, FORȚE ȘI SECRETE DEOSEBITE.
ACEASTA E POVESTEA LUI.
SAU, CEL PUȚIN, UNA DINTRE VARIANTELE SALE POSIBILE.
În ziua morții mele, trebuia să ne întâlnim,
dar n-am ajuns.
Nu trebuia să se termine așa.
Se zice că, murind, viața îți trece prin fața ochilor.
Eu n-am văzut nimic.
Voiam să fiu un om liber,
dar am plătit scump acea libertate.
Nu!
Fiindcă întrebarea e mereu aceeași.
Ca să ajungi unde vrei,
ce ești dispus să faci?
LACUL DUCHESSA, ÎN URMĂ CU TREI ANI
Noi trei făceam scandal în copilărie, crescând îndoielnic în orașul nostru,
dar cine vrea o viață ca pe o pânză atotcuprinzătoare?
Eu nu vreau.
Vă spun, băieți! N-am întârziat, ci am întârziat enorm.
Acum poți aștepta până termin.
- Aici nu pui nimic? - O să desenez ceață.
- Cum fac de 30 de ani. - Și?
Mi s-a urât să desenez ceață.
Lasă-mă să desenez eu orașul nostru!
Te grăbești spre oțelărie?
E o mesă importantă, băieți! Vine episcopul.
- Episcopul! De asta se grăbește. - Da, bineînțeles!
Bine. Plec. Oricum, mașina e a mea,
iar eu tot de voi mă rog!
- Nu mergem? - Ba da. Hai!
Rabla asta ne duce la Roma sau se strică?
- Sigur că ne duce! - Serios?
Imaculata nu m-a dezamăgit niciodată.
Oricum, îți place sau nu, tertium non datur.
- Ce a zis? - De unde dracu' să știu?
Cine să ne oprească?
- Cine să ne oprească? - Hai!
Hai, Vittorio!
Un preot, un muncitor și un artist merg la Roma.
Pare începutul unei glume,
dar urma să intrăm în istorie.
Ce văgăună!
Atunci, la Roma se chefuia.
Papi, episcopi, artiști, infractori, politicieni, comuniști, fasciști.
Erau de tot felul.
Mai eram și eu. Voiam să devin cel mai bun pictor din Roma.
Nicio pânză nu era destul de mare pentru acest oraș.
Din acele prime luni, îmi amintesc zâmbetele pictate pe fețele oamenilor.
Doamnă!
Apoi, îmi amintesc foamea și frigul.
Vă fac portretul. Veniți!
- Prietene! - Nu le poți avea pe toate.
- Ce dracu'? - Îți ajung.
Să împărțim! Și eu trebuie să mănânc. Așază-te!
Și îmi amintesc cadavrele de pe străzi, bombele,
dar ce-mi păsa?
Știam că Roma ar veni să mă caute.
- Bună! - Salut!
Hai la mine!
În orașul ăsta trebuia doar să ai răbdare.
Până la urmă, avea să mă ducă și pe mine la petrecere.
A cui e casa asta?
I se zice „Artistul”.
Ăstuia? Da, suntem terminați.
El e.
E cel drogat de pe canapea.
MARELE FALS
Donata, e frig!
Auzi?
E frig.
Da, e frig. Treci în pat!
Mereu e frig în orașul ăsta!
Dacă ai ști ce frig e în orașul meu!
Donata, iubire, vino aici!
Iubitule!
Nu poți să ajungi mereu așa!
Am venit.
- Ce ai mai luat? - Toate astea sunt ale lui?
Tot ce e aici, da.
Gândește-te cât ar câștiga știind să picteze!
- Te pricepi la pictură? - Sunt artist.
- Eu sunt comerciantă de artă. - Atunci, îți pot aduce lucrări.
Dacă ești mai bun decât el, poate îmi fac timp.
Cum ți-ai semna lucrările?
Toni della Duchessa,
dar Toni cu „i”,
nu ca prăpăditul ăla de Little Tony
sau ca Tony Curtis, sau ca Tony Renis.
- Pot să-ți dau un sfat gratuit? - Spune!
Cu sau fără „i”, e un nume care nu vinde.
Nu atrage.
M-ai convins. O să-l schimb mâine.
Bine. Și?
Îmi arăți picturile tale sau nu?
- Unde ți-e mașina? - Mașina mea?
Asta chiar e o insultă.
Îți ofer cel mai fain vehicul din Roma. Vino!
- Ce ai în păr? - Nu știu. Ce-i?
- Ai ceva ciudat în păr. - Ia-l!
Deci e cel mai fain vehicul al altcuiva.
Ești hoț sau artist?
Ce contează?
Mereu ripostezi repede, nu?
Ceilalți sunt prea lenți. Urcă!
- Unde? - Hai! Urcă!
- Unde stau? Așteaptă! - Urcă! Bravo!
- Mă ții? Împinge-mă! - Da.
- Altfel, cad și eu. - Ușor!
Mai încet, Toni cu „i”!
Scuză-mă! Nu știu ce să spun.
Cred că menajera și-a luat liber.
- Sigur! - Da.
Ascultă, Toni! Ce să-ți spun?
Asta n-o să se vândă. Nu există piață pentru așa ceva.
Acum, totul e simbolic, abstract și conceptual,
iar tu îmi pari mai figurativ.
Ce e? Te-a supărat?
Te aștepți să reacționez bine?
Dar ai talent. Lucrările de anatomie sunt deosebite.
- Uite! Nudurile… - Nudurile.
- Se vând, dacă nu-s prea convenționale. - Serios?
Ai vreun nud original?
Cum adică? În cuburi, ca Picasso?
Da, ți-ar plăcea.
- Ba nu. - Serios?
Mi-a plăcut, dar a devenit comercial.
- Serios? - Te plac pe tine.
- Pot începe cu un nud al tău? - Nu ești primul care întreabă.
Mereu am refuzat.
Da? Fiindcă mă așteptai?
- Îl așteptam pe Toni della Duchessa? - Da, așteaptă până mâine!
O să-mi afli noul nume.
Pentru mine, cu cremă.
Un croasant umplut cu cremă sau un biscuit cu migdale.
Ți-am spus. Ești mai mult hoț decât artist.
De unde ai ăsta?
Autoportretul lui Bernini.
De unde îl ai?
E o copie.
- O copie? - O copie.
E perfectă. Unde ai găsit-o?
Poftim? Nu, eu am făcut-o.
Da.
- Nu te cred. - Treaba ta!
- Bine. Unde ai văzut originalul? - În cartea asta.
Nu mă crezi?
Uită-te la ăsta, Toni!
- L-ai putea reproduce? - Pe ăsta?
- Uită-te bine! Nu cred… - Al meu ar părea cel autentic.
Mereu mi-a fost ușor să copiez.
Asta e floare la ureche.
Are linii foarte simple. Pictura are mai multă individualitate.
Ce-i asta?
Dacă reușești, fă-mi o vizită!
De câte ori mi s-a schimbat viața, mi-am dat seama imediat.
Simțeam ceva în gât. Era ca o mâncărime.
E ciudat.
De fiecare dată.
Intră!
Problema era că nu doar viața mea se schimba.
Tu ești?
Nu.
- Nu mă îmbrățișezi? - Nici vorbă!
- Serios? - Nu, pleacă de-aici!
- La naiba! Ești urât! - Cine vorbește!
Am plecat de la oțelărie.
Acum, că ai o haină elegantă?
Haina mă ajută să mă integrez.
Cui i-a păsat de tine? De ce să te integrezi?
Ce ai să-mi spui?
Ții minte nopțile alea din orașul nostru, în care voiam să le dăm șuturi șefilor?
- Am spus multe tâmpenii. - Nu credeam asta.
Cei ca mine pot schimba ceva doar în Brigăzile Roșii.
- Și ca tine. - Nu aparțin nimănui.
- Știu. - Atunci, nu încerca să mă convingi!
Dar am nevoie de ajutor.
E un seif cu numele tău pe el.
Acasă, am făcut de toate cu mâinile ca să supraviețuiesc.
Hai! Intră!
Ce-i? Un arsenal?
Stai! Ce dracu' faci? Seiful e acolo.
Din copilărie, Fabione mă băga mereu în încurcăturile lui,
dar cum să-l refuz?
Stai! Mâinile sus!
Ce faci?
Nu te mișca! Ține-ți mâinile…
Hai, Toni! Grăbește-te!
Ieși! Toni, ieși!
Ai înnebunit?
Nu te mișca!
Uită-te la patul ăla pliant!
Patul pliant, da.
Dorm acolo. Patul ăla din sec. al XIX-lea îmi dă fiori.
Confortul îți dă fiori?
Ai putea dormi și pe podea.
- Doare, Vittorio! Ai zis că e un fleac. - Știu. Stai!
Nu, el a zis. Dacă mama a fost asistentă, nu înseamnă că sunt medic.
Detalii, Vittorio!
Da, detalii. Ce sunt alea?
Sunt ale noilor prieteni ai lui Fabione.
Iau puștile și pistoalele. Vă las două.
Dumnezeule!
Și jumătate din banii din seif sunt ai tăi.
Poți păstra banii.
Mi-i lași? Pentru cauză?
Nu, ci pentru că ea n-o să-ți dea de mâncare.
- Doare! - Stai!
- Taie-l! Da. - Să-l tai? Și să-l las?
În fine! Sângerează până mori! Poftim!
Ți-am spus că nu…
Dă-mi tifonul!
E o situație absurdă.
Apari cu o gaură în braț și cu arme într-o valiză.
Nu ne stă în fire, băieți! Sunteți…
Eram băieți de altar. Asta eram acasă.
Gata cu predica?
Nu, încă nu e gata. Nu.
Ce faci în dimineața asta?
- Auzi? - Da.
- Sunt ocupat. - „Sunt ocupat.”
- Vittorio, îmi dai foarfeca? - Nu.
Dă mai încet prostia asta!
Aici e?
Mamă! Ce loc!
Locurile de genul ăsta mă cam termină.
- Mă fac să mă simt mic. Pe tine, nu? - Nu, Vittorio!
Mă gândesc cum să-mi însușesc frumusețea asta,
iar tu ar trebui să te gândești la același lucru.
- Oprește aici! - Aici?
Cum ai cunoscut-o pe comercianta de artă?
Am cunoscut-o în sensul biblic.
Bineînțeles! Bravo!
I-am tras-o.
M-am prins.
Da. Ba nu.
- Nu, o să spargi geamul! - Are vitraj dublu.
- Lasă-mă! - Dacă nu e ea, plec.
Dona!
- Nu te-am văzut de mult. - Uite ce ți-am adus!
Hai, Vittorio! Du-te! Eu și amicul meu ne descurcăm.
- Mă prezinți… - Mersi că m-ai adus!
Stai! Ce… Ascunde-l!
- E bine, nu? E și semnat. - Încolo!
- Poftim? - Ușa e încolo. Intră!
- Pa, Vittorio! Du-te! Hai, te rog! - Nu, stai! Fii politicos! Prezintă-mă!
Nu intru cu un preot. E ciudat să vii cu un preot.
E exact la fel.
E identic.
Și semnătura e aceeași.
Auzi?
- Ce vrei? - Sunt aici!
- E părintele Vittorio. - Mă bucur.
- Și eu. - Șeful transporturilor. Dă mâna!
- Da. Părintele Vittorio. - Donata, mă bucur.
Auzi?
Păi?
- Ce e? - Știi.
- Nu. - Nu se cade.
Eu doar…
Vă las. Am întârziat la slujbă. La revedere!
- La revedere! - Bravo!
Du-te la spovedanie!
Cum facem? Deocamdată îți dau un avans, da?
La cât te gândeai?
Nu sunt specialist în piață, dar…
Uite! Asta e 10% din prețul de vânzare.
Sunt 300.000 de lire?
- Adică valorează trei milioane? - Minimum.
Ar trebui să sărbătorim.
Te duc să dansezi.
Te pricepi?
Sunt fantastic.
Se întoarce și vede un urs uriaș.
E chiar mai mare decât anteriorul.
- Alb și uriaș. - Nu se poate!
El zice: „Spune adevărul! N-ai venit la vânătoare, nu?”
Stai!
Ai plecat la cântecul nostru.
El e Toni, oameni buni!
Toni, Balbo.
Balbo, Toni.
Salut! O să iau un scaun.
Toni e artist.
E un artist pe care l-am cunoscut recent.
Toni e falsificator.
Falsificator!
Mamă!
Și…
Și Balbo îmi face rost de bijuterii.
Coliere, inele.
Îmi oferă un preț bun. Nu întreb de unde sunt.
În seara asta ai coliere sau inele?
- Aș vrea să-i fac un cadou iubitei. - Serios?
Crocca, ce e azi în ascunzătoare? Avem un inel de logodnă?
Să verific!
Crocca e sportiv.
Aruncă ciocanul. Tu poți?
Nu. Ce înseamnă asta?
Poftim!
Mai am două podoabe.
Le iau pe ambele.
Acum exagerezi.
- Cele două valorează… - Trei milioane.
- Ce e rău în asta? - Ce faci, Toni?
- Fac de zece ori mai mult. - Le iau pe ambele. Bine?
Știi că facem avioane din cecuri, nu?
- Serios? - Ia-le mâine cu bani!
E o porcărie, Toni!
Liniștește-te! Nici nu-s ai mei.
Haide! Totuși, semnătura
face cât cea adevărată.
Bine, acceptăm,
dar există un corolar.
Cuvântul ăla m-a blocat o săptămână la o integramă.
- Naiba știe ce e, dar îmi place. - Și ce presupune?
Conform corolarului, dacă îți bați joc de noi,
mâine va veni Șoferul.
O să afli de ce i se zice așa.
Corolarul e limpede.
Încă o glumă!
S-ar putea s-o știți deja. V-am spus-o pe cea despre safariul din Africa?
Cred că da.
Luna de sus…
Salut!
Au luat cecul și ne-au dat puhoiul ăsta de bani.
Bine. Ai riscat să rămâi cu probleme.
În schimb, îmi cumperi micul-dejun.
Da, o să-ți arătăm locul nostru.
Balbo, Crocca, Șoferul și ceilalți.
Adevărul e că știam cine sunt.
În acei ani, toată Roma știa numele membrilor bandei.
Marcello, o spuma!
Una era să citești despre ei, alta, să-i ai în față.
Mereu joci singur.
Astea sunt de mâncat sau de arătat?
Mai avem un comic.
Unde îi găsești, Balbo? La circ?
- Știi să joci biliard? - Sigur!
Bâlbuță, adună bilele pentru Paul Newman aici!
De ce ți se spune Bâlbuță?
Pe… p… pe… Pe… pentru…
Înțeleg. Adună bilele!
Te descurci mai bine cu pensula sau cu tacul?
Drăcie!
- Un artist? - Da.
Cum adică? Copiile Donatei?
Nu doar alea.
Fac și lucrări proprii.
Sunt versatil, Ba!
Deunăzi, am spart un arsenal cu amicul meu.
Încă se vorbește.
Tu ai fost?
Da, cu un prieten.
Zile-n șir i-am urmărit pe nenorociții care au dat lovitura fără acordul nostru.
Și iată-te!
- Doar am deschis seiful. - La ce-ți trebuiau armele?
- Mie, la nimic. Unui prieten. - La ce-i trebuiau?
Cele mari sunt pentru politicieni.
Mi-a lăsat două pistoale.
- Ce brigăzi? Roșii sau Negre? - Roșii.
- Ai greșit și culoarea. - Nu dau doi bani pe culori.
O duc bine, îi sprijin.
Să vedem capodoperele astea!
- Așteaptă aici! - Da.
E frumos aici. Pare vizuina unui castor.
Ți-aș putea găsi o casă mai acătării.
Nu-mi trebuie o casă, Ba,
ci un atelier adevărat,
cu lumina bună, spațios, nu văgăuna asta.
Îmi trebuie un atelier.
Un atelier?
Notez și asta. Îți găsesc un atelier.
- Serios? - Unde poți și locui.
Dar ajută-mă, dacă ai cinci minute libere!
Am toată ziua pentru un atelier.
- Pe astea… - Da?
Ți le cumpăr.
Hai, Michelangelo!
Am ajuns. Aia e ușa din față.
- Aia? - Da.
Era depozitul unuia dintre tipii noștri.
I-a venit ideea genială de a vorbi cu un magistrat.
Totul e aici: mașină de scris, televizor. Aruncă tot! Fă ce vrei cu ele!
Refă intrarea! Pune câteva plante!
Poți să-ți iei un câine, să ți-o tragi. Și voilà!
Uite ce lumină e! Nu ca în cripta în care locuiai.
Ce zici? E bun de atelier?
Da, dar nu-mi permit.
Nu trebuie să plătești câtă vreme lucrezi ocazional pentru noi.
Ce să fac?
Chestii artistice.
Oarecum.
Pilește-le numerele de serie! Te pricepi?
- Bineînțeles! - Bine.
E fostul proprietar al casei. Pot să-ți arăt și partea mai puțin artistică.
- Nu, pentru Dumnezeu! - Ce să fac?
Ce să iau? Urechea sau ochiul?
Tu alegi! Ureche sau ochi.
- Ochiul. - Ia ochiul!
- Doamne, nu! - Îi iau gura, ca să tacă.
- Te implor, fie-ți milă! - Deschide gura!
- Fă-l s-o deschidă! - Te rog, fie-ți milă!
Nu!
Vă rog! Vă implor!
Nu i-am spus nimic judecătorului. N-o să-i spun nimic.
Milă!
Vă rog!
Păi?
Cel mai fain?
A zis că n-a vorbit.
Nu.
- N-a vorbit? - Nu.
- Așa a spus. - Nu, le-a spus deja tot.
Nu!
- Nu-i așa? - Nu, eu…
Nu-i așa, canar mic?
- Nu, eu… - Ai cântat deja, nu?
- Eu… - Să te auzim cântând!
- Nu. - Hai!
Eu…
- Pe naiba! - Nu!
N-o să mai cânte.
Lasă! Era un sifonar.
O să se curețe ca să te muți mâine.
Poftim!
E pentru tine.
Pentru Modigliani.
Un colecționar a dat opt milioane.
Poftim?
Eu iau 30%.
Am păstrat 2,4 milioane.
Acolo sunt 5,6 pentru tine, minus cei 300.000 pe care ți i-am dat.
Asta ar trebui să faci.
La asta te pricepi.
Poți câștiga cât vrei.
- Ce ar trebui să fac? - Cum adică? Să pictezi.
- Copii? - Bineînțeles!
Ești de departe cel mai bun, dar iscusința nu ajunge.
Trebuie să știi ce falsuri să faci.
Și pun pariu că tu știi.
Ne axăm pe începutul anilor 1900, pe mâzgălelile care-ți plac.
Mâncărimea aia.
În sfârșit, cineva înțelege că sunt cel mai bun pictor din Roma.
Iată! Viața se schimbă din nou, când…
Deci?
Vrei să faci afaceri cu mine?
Ce fel de afaceri?
Sentimentale?
Și asta.
Te îndrăgostești.
- Niciodată. - Te îndrăgostești.
Ți-am spus. Niciodată.
Nici eu.
Monet, Boccioni, De Chirico. Pe toți. I-aș putea picta pe toți.
La asta mă pricepeam.
Pe tot! O să umplem tot locul.
Vom avea toate tablourile dorite de toți, dar neavute.
Îmi amintesc tot ce s-a întâmplat în acele luni și fericirea mea.
E parchet pe tavan.
- Da. - E parchet și pe tavan.
Iar asta e camera noastră.
Camera noastră?
Tu ai spus.
Așa mi-am imaginat viața.
- Ți-a spus că am fost băieți de altar? - Nu.
- N-am avut ocazia. - Toți trei.
- Nu se poate! - Ba da. M-au dat afară.
Fabione s-a angajat la fabrică. Acum face politică. Vittorio, vezi.
De ce l-au dat afară?
Mănâncă-ți tortul!
Știu. Ce motiv vrei să împărtășesc?
Oricum, a furat din colectă.
- Pentru pensule. - Sigur!
- Doar tu ești consecvent. - Consecvent? El?
Nu voia să fie preot. Îl interesau banii.
Nu e adevărat. E mult mai complicat de atât.
Spune-i ce zicea mama ta!
- Că preoții sunt mai eleganți. - Că mănâncă!
Asta spunea!
Nu-l asculta, Vittorio!
Bine. Și?
Familie săracă, perspective puține.
Doar așa îmi puteam continua studiile. Așa că iată-mă!
Mama ta avea dreptate.
E elegant, nu?
- Mersi! - Foarte elegant.
Voi doi semănați puțin.
- Serios? - Da.
- Deci și eu sunt elegant. - Foarte elegant.
- Ce vrei? - Același lucru.
Fabione vrea să te vadă. Vino la mesă în Joia Mare!
Sigur!
Apropo, o plac pe Donata.
Și eu.
Acum, că ai ajuns până aici, n-o da în bară, te rog!
Toate, la timpul lor.
A cui e găleata ruginită?
O să vă iau o mașină, părinte!
- Toți au ceva cu mașina mea. - Balbo, încântat!
Știu că am întârziat. Am fost ocupat.
Uite ce ți-am adus ca să mă revanșez!
- Ce s-a întâmplat? - Nimic.
Ce-i asta? Tiramisù de la Franca?
- Ce faci? - Bine. Tu?
- Bine. - Cine e Franca?
Dar e ceva în neregulă cu fericirea.
Nu-ți ajunge niciodată,
iar eu aici am greșit.
Câștigi bine ca artist, nu?
Câștig foarte bine.
- Cât a costat? Da? - Mai puțin decât a ta.
Donata știe că mergi singur la club noaptea?
Ce părere ai?
Puțin mister e necesar. Nu le poți spune tot femeilor.
- Hai! Vrea să te cunoască un tip. - Cine?
Un tip.
Ce dracu' porți?
Bună, Ba!
El e To… Toni!
- Bună! - Sansiro, Toni.
- Încântat! - Plăcerea e de partea mea.
Pleacă. Îi trebuie pașaport.
Bine. Îi facem un pașaport pentru copil.
Îi place să glumească.
Ca vameș, pe cine ați opri? Pe mine sau pe dvs.?
- Pe mine. - Exact!
V-ați înșela, nu?
Bunătatea e arma puternicilor.
Aveți la dvs. pașaportul adevărat?
Să mergem!
- Du-te! - Nu vii, Ba?
Nu, mă duc să dansez.
SEMNĂTURA TITULARULUI AUTENTIFICAREA SEMNĂTURII
Gata!
Salut!
Acum te cheamă Edoardo.
E impecabil.
Asta e treaba mea.
Ce a spus Balbo e adevărat, nu?
- Vă sunt dator. - Da.
Înnoadă-ți batista ca să nu uiți!
De ce ți se spune Sansiro?
Cred în două lucruri.
Unul e Inter.
Și eu sunt fan Inter.
Altobelli?
Supraestimat.
Oriali?
Oriali e bun.
Baresi?
E cel mai bun.
- Bravo, Toni! - Ai grijă, Sansiro!
Bravo!
Hai, Inter!
Mereu.
Fabio!
Uite în ce hal a ajuns!
Deci umbli cu fasciștii?
Cine ți-a spus prostia asta?
Privește-mă când îți vorbesc!
Cu jegurile fasciste care au detonat trenuri ca să ucidă?
Nu umblu cu nimeni.
Doar îți pierzi timpul.
Discut inutil politică cu tine.
Vrei să-i rupi picioarele?
Îmi pare rău.
Vittorio mi-a spus că ai un magazinaș de mașini de scris.
Așa e?
Și că ai una și pentru noi?
Am o mașină IBM cu cap rotativ.
R-ul se cam blochează, dar e rapidă.
Atunci, ajută-mă!
Pune-o mâine în portbagajul unui Ford gri!
Va fi în fața magazinului tău.
Sigur, Fabio!
Mersi!
Uită ce față are!
E praf.
Mă ocup eu.
Spală-i tu unghiile vagabondului!
- Mă duc. - Fără prostii, Fabio!
- Pa! - Pa, Fabio!
Ești depășit. Crezi că fructele-s pentru copii.
Îți spun că greșești.
Cea de căpșuni și cea de lămâie sunt super. Crede-mă!
Mănâncă-le! Ce vrei de la mine?
„Uluit, avertizat.”
Alarmat.
Știam eu! Lămâia asta are gust de săpun.
De ce a durat atât? Credeam că te-au angajat.
- Erau prea multe arome. - Aștepta lămâia.
Planific întâlnirea de două luni. O strici pentru înghețată? Ai șapte ani?
A durat zece minute!
Zece minute.
Știi cât pot costa cu anumiți oameni?
Stai! Ascultă!
Liderul creștin-democrat, distinsul Aldo Moro,
tocmai a fost răpit la Roma de un grup de teroriști.
Incredibil!
Incidentul…
- Cum dracu' au făcut-o? - Dă mai tare!
…a avut loc în fața reședinței sale parlamentare.
- Teroriștii au tras… - Hai! Să mergem!
…în escorta liderului creștin-democrat.
L-au obligat să intre în…
Răpirea asta e o veste grozavă.
Într-un asemenea moment investești,
iar clădirile astea sunt o ocazie nemaipomenită.
Nu-i așa?
- Ca de obicei, Zu Pippo! - Da.
Toni!
Balbo spune că ne poți ajuta
cu documentele pentru călătoriile la New York.
- La dispoziția dvs. - Bine.
Virginia îți va da cele necesare.
- Îți plac tablourile? - E avangarda.
- Asta vrea piața. - Și se vând bine.
Dar astea?
Sunt lucrările mele.
Se vând?
Nu la fel de bine.
Ce părere ai, Virginia?
Îți plac?
Știi cum facem?
Le cumpăr pe astea.
Cât costă?
Nu pot spune. Deja mă onorează că vă plac.
- Cred că ești persoana potrivită. - Pentru ce?
Vreau să-mi pictezi ceva deosebit. Pentru mine, totuși.
Napoleon.
Pare potrivit.
- Poți? - Pe ăsta?
Va fi identic și aș vrea să vi-l ofer.
Balbo!
Vezi ce politicos e Toni?
Așa v-aș vrea pe toți cei din Roma, dar nu se întâmplă mereu.
Trebuie să aveți puțină răbdare. Noi, cei din Roma, suntem…
Nu avem un trecut. Improvizăm.
Dar trebuie să aveți grijă.
Umblă vorba.
Unii spun că Balbo e prea vorbăreț
și trăncănește mereu.
Serios? Cine spune?
Nu e o singură persoană. Se zvonește.
Se zvonește? Bine.
Zvonurile sunt ca fantomele.
Circulă, dar cine crede în ele?
Plec.
Mă duc la atelier.
Te conduc la ușă.
- Atunci, aștept documentele? - Sigur!
- Unchiul tău nu te-a lăsat să răspunzi. - La ce?
- La întrebarea despre tablouri. Îți plac? - Ale tale?
Nu sunt specialistă,
dar, în comparație cu alte copii,
ale tale par autentice și mai frumoase,
dar nu sunt specialistă. Nu mă asculta!
Dacă îți plac, ești specialistă.
Vrei un portret?
Pa!
Antonio?
- Toni. - Toni.
Pe la ora 12:50, am primit un telefon la redacție.
O voce a spus:
„Într-o cabină de pe Via Teulada, colț cu Piazzale Clodio,
e un pliant al Brigăzilor Roșii.”
Pliantele erau scrise la mașină și marcate cu obișnuita stea cu cinci colțuri.
Vittorio mi-a spus că ai un magazinaș cu mașini de scris.
Am o mașină IBM cu cap rotativ. R-ul se blochează puțin, dar e rapidă.
Al doilea mesaj al Brigăzilor Roșii
găsit la Torino, Roma, Milano și Genova e considerat autentic de anchetatori.
Să ne rugăm pentru distinsul Aldo Moro!
Papa n-a vrut să rateze tradiționala…
În seara aceasta, Brigăzile Roșii au distribuit un pliant,
al șaselea din seria lor,
despre răpirea distinsului Aldo Moro.
În pliantul care are o formă similară cu cele anterioare
se afirmă că așa-numitul „interogatoriu al lui Moro” s-a încheiat.
Se menționează că a fost găsit vinovat și condamnat la moarte.
…a fost o pasă periculoasă, lovind spre centrul careului,
unde Oriali era bine plasat.
Collovati, venind cu viteză, a ajuns acolo și a oprit-o,
scoțând-o pentru corner.
Au trecut opt minute de la începutul reprizei a doua.
O a doua jumătate mai bună…
- Bună! - Bună!
- Când trebuie predat? - În vreo zece zile.
Cu învechirea ramei. Poți?
Sigur că da! Gauguin e floare la ureche.
Ăsta pentru cine e?
E pentru un prieten.
- Cât ne plătesc? - Nu suntem plătiți.
Atunci, începe cu Gauguin! Suntem plătiți.
- Pa! - Pa!
Ce… Salut!
Deranjez?
Nu.
- Pot? - Sigur!
Poftim documentele de la Zu Pippo!
E bine aici?
- Voiai să-mi faci portretul. - Sigur!
- Lumina e bună aici? - E perfectă.
Așază-te confortabil! E nevoie.
O să-mi scot geaca. O să mă simt mai confortabil.
- Nu te simți foarte confortabil, nu? - Nu, încă nu.
Atunci, descalță-te!
Acum, da.
Așa e mai bine.
Auzi?
Chiar îmi faci portretul?
- Eu? - Da.
Facem portretul mai târziu.
Îmi place lumina asta.
Toni!
Ce dracu' e aia?
Te caută.
Mereu mă caută.
- Salut! - Repede! Mergem undeva.
Croitorul dorește să vorbiți.
- Ce vrea? - De unde dracu' să știu?
Să te cunoască.
- Atunci, hai! - Stai!
Nu fi dobitoc!
Ei sunt adevărații nemernici de-aici.
Bună seara, Toni!
- Bună seara! - Pantalonii sunt cu un număr mai mari.
Credeam că sunt la modă,
dar pe dvs. vă cred.
Toni, trebuie să ne ajutați și e cam urgent.
Ne trebuie un comunicat fals al Brigăzilor Roșii.
Un comunicat fals?
Dar, desigur, ca cele pe care ne pun să le găsim
în cabine telefonice sau în coșuri de gunoi.
Ați putea să-l faceți?
Cred că da.
Credeți?
Îl fac la fel.
Bine.
Astea sunt copii ale comunicatelor date până acum.
Asta e o ciornă.
Contează informația morții președintelui.
Puteți inventa restul.
Iar cu asta…
Mă plătiți în avans?
…se măsoară cercul din jurul stelei.
Așa se confirmă veridicitatea comunicatului.
Bine?
Și de ce să fac asta?
Trebuie să-i salvăm viața președintelui.
Nu-i evident?
Bineînțeles!
Ultimul a fost al șasea. Al dvs. trebuie să fie al șaptea.
Nu uitați!
„La modă.”
Haios!
Suntem exact deasupra lacului Duchessa,
locul în care Brigăzile Roșii au spus în al șaptelea comunicat
că se va găsi cadavrul lui Aldo Moro.
Din zorii acestei dimineți,
pompierii, polițiștii și carabinierii n-am găsit nimic.
Ce capodoperă!
Sute de ponturi ajung la polițiștii, la carabinierii
și la Garda Financiară care caută…
Spun și eu.
…în toată zona.
Dacă spunem că livrăm în 15, trebuie să ne ținem de cuvânt, Toni!
N-am de gând să mă fac de râs
fiindcă pictezi acel Napoleon.
Asculți sau vorbesc singură?
…în zona lacului Duchessa,
unde autoritățile și anchetatorii s-au instalat…
- Lacul Duchessa nu e lângă orașul tău? - Ba da, e aproape.
- Ieși? - Iau prânzul cu Vittorio.
- Și Gauguin? - Va fi gata în 15.
Gătește-te diseară! O să mă revanșez.
Scafandrii specializați s-au scufundat în stratul inferior de apă.
Te scot la foie-gras, iar tu mănânci supă, Vittorio?
Foie-gras-ul și caviarul nu-mi prea plac.
Nu te bucuri de viață.
Unde ți-e gulerul?
Nu trebuie să-l purtați?
Nu e obligatoriu.
Regulile Bisericii prevăd o „ținută demnă”,
dar înțeleg că la Roma asta înseamnă cu totul altceva.
Ce e, Vitto?
Episcopul care pleacă m-a propus pentru titlul de monsenior,
dar a fost ales altcineva,
care are mulți prieteni la Vatican.
Nu știu, poate e mai demn decât mine,
iar eu sunt blocat aici.
Ești bine oriunde. Crede-mă! Lasă! Nu ești făcut să te frămânți.
Ce pat ți-ar fi dat ca monsenior!
Oricum, ești binedispus. Ce faci? Ce pui la cale?
Mă dedic binelui tuturor.
Plătesc eu. Mă grăbesc.
- Pa, Vitto! Ai grijă! - Pleci?
Ce naiba cauți aici?
Am venit să dansez. Pot?
- Nu, n-ai ce căuta aici. - Nu?
Știi că nu.
Ce-ți pasă?
Nu te deranjează?
Așa e el, ca un copil. Nu se poate abține.
Îi place să se dea mare.
Într-o zi, o blondă, a doua zi, o brunetă. Într-o zi, la naiba cu asta!
Contează să-și vadă lungul nasului.
Tu să fii fericită!
Ăștia cine sunt? Îi cunoști? Auzi?
Așteptă aici!
E mai bine?
Și asta e la modă?
Dacă îmi spuneți că m-am descurcat, culcați-vă la loc! Știu deja.
Pot confirma.
Nemaipomenită treabă!
- Mai ajutați-ne la ceva! - La ce? Alt comunicat?
Trebuie să anunțăm Brigăzile Roșii că pot obține mulți bani
în schimbul vieții președintelui.
Însuși papa strânge banii.
Papa?
Câți bani?
Zece miliarde.
Zece miliarde?
Spuneți-i prietenului că se poate salva!
Că se pot salva cu toții și pot lua banii.
Scuze Donatei că v-am reținut!
O clipă!
Cine vă spune toate astea?
Numele iubitei, amicul din Brigăzile Roșii?
Ascultați-mă, Toni!
Vor afla în curând unde e ținut președintele?
În câteva zile.
- Și Brigăzile Roșii, când îl găsiți? - Vreți să vă salvați amicul?
Dona? Bună!
Vreau să-l suni mâine pe Vittorio, dar de la galerie.
E important. Bine?
Ce s-a întâmplat?
Acum vin la noi acasă? Cine era?
- Hai la culcare! - Ba nu.
- Dona! - Cine era și ce voia?
Nu-mi spune că e spre binele meu!
Am fost implicată 20 de ani în lumea asta fără tine.
N-am pățit nimic. Știu când e nasol.
- Bine, am înțeles. - Ba nu, Toni!
Dacă tu dai de belea, dau și eu.
Dormi pe canapea la noapte!
Mă duc în față.
Ai multe de explicat.
Papa are zece miliarde. Guvernul nu va negocia.
- O să vă faceți oale și ulcele. - Nu-mi pasă cum sfârșim.
Cine te-a trimis?
Nu știu cine e. L-am ajutat cândva.
Papa vrea dovezi că Moro e viu.
Apoi vă va da valiza cu banii, iar voi îl veți elibera.
O să te anunț.
- Pa! - Ai grijă!
Salut!
Ce-i aici?
Vino! Nu avem mult timp.
Ăsta e al treilea raft. Ajungi aici.
Muți cârpele astea, pui valiza aici și pleci.
N-o să fie nimeni aici.
Asta e dovada că Moro încă trăiește.
Ține ziarul de azi.
BRIGĂZILE ROȘII
Ce faci, Fabio?
Lasă tot și pleacă! S-o ștergem dracului de-aici!
Gata cu comuniștii și cu fasciștii! Hai!
Toni! Tu te-ai trezit implicat.
Mie exact aici mi-e locul.
Subiectul e în vizor.
Nu acționăm până nu se face schimbul.
A venit preotul. Vorbesc.
Apropie microfonul!
Așteptam un tip cu o geantă de voiaj. V-am adus pozele cu Moro.
Și banii?
Papa a îndurat ore de chin interminabil,
dar a decis până la urmă să nu facă schimbul.
- Nu vrea să-și salveze prietenul? - Eu doar vă spun.
Ce anume? Să-mi spuneți, pe naiba!
- Ce se întâmplă? - Preotul a plecat.
Subiectul e în bătaia puștii mele, dar nu are valiza.
Să continui oricum?
Pleacă. Să continui oricum?
Nu, cred că Vaticanul și-a dat seama și a anulat operațiunea.
Retragerea!
- Alo! - Vitto? Auzi, Vitto?
Ce se întâmplă?
Trebuie să-l suni pe Fabione. Spune-i să fugă!
Palermo. Distrus de un exploziv pe calea ferată Napoli-Palermo,
Giuseppe Impastato, de 30 de ani…
Decizia Ministerului Educației
în cazul școlilor folosite ca secții de votare…
GR1 Flash News!
La Roma tocmai s-a aflat o veste importantă.
În centrul orașului s-a găsit cadavrul unui bărbat.
Poate fi cel al lui Aldo Moro.
Încă nu s-a confirmat oficial.
Se spune că a fost găsit într-un sac.
Repet, în centrul Romei, pe Via Caetani, lângă Piazza Argentina,
la câțiva metri de sediul Partidului Democrația Creștină
și de sediul Partidul Comunist Italian de pe Via delle Botteghe Oscure.
Nesiguranța și amărăciunea acestor momente sunt de înțeles.
Repetăm, aceste anunțuri rămân neoficiale.
Nicio agenție de știri nu le-a confirmat.
Așteptăm comunicatul de la Interne.
Acum vreo 70 de minute,
vehicule de la echipa de intervenție rapidă și de la DIGOS
au început să intre pe Via Caetani.
Subsecretarul de Interne, Nicola Lettieri, e deja la fața locului
alături de personalități politice, de forțe de poliție…
Nu e nici urmă de memorii.
Reprezentanți ai poliției au confirmat
că persoana găsită lângă Via delle Botteghe Oscure
e distinsul Aldo Moro.
Numai gura e de Croitor.
Cică ne scotea doi amici din Regina Coeli, dacă aflam unde-l țineau pe Moro.
- L-ai găsit? - Sigur că da!
Dar n-au făcut nimic, iar prietenii mei sunt încă la pârnaie.
Prietenul meu a dispărut.
S-o ascunde în canalizare.
- Cine e Croitorul? - Cineva care ne-a servit până acum.
Îi are pe mulți la degetul mic: polițiști, judecători, avocați. Îi plătim.
Dar, dacă nu ne ascultă, îți arăt cum o să-l distrugem.
- Îi are și pe preoți. - Cum adică?
E cineva de la Vatican.
Trebuia să-mi dea zece miliarde pentru Brigăzile Roșii la schimb cu Moro.
- Pun pariu că totul a bubuit, nu? - Da.
Ai avut noroc. Știi?
Dacă luai valiza aia, nu mai erai aici.
Croitorul nu voia să-l salveze.
- De ce să-l ucidă pe Moro? - De ce?
Voia o coaliție cu comuniștii.
Amicii tăi din Brigăzi vor muri sau vor fi condamnați pe viață. Sigur!
Ce pierdere!
- Paul Newman e sub tine. - În sfârșit, pricepi.
Vorbești de lup.
- Te întorci să termini jocul? - Nu, m-am săturat să pierd.
Nu, respecți înțelegerile făcute. Bine?
De unde vin eu, e trădare.
O să vezi ce dracu' o să vi se întâmple ție și marionetei tale.
Mulțumesc! Mersi mult!
S-au făcut percheziții în numeroase apartamente, subsoluri,
zone subterane și garaje.
Se desfășoară controale la bariere și în trafic.
Cât despre cercetările începute chiar după…
- Ai venit? - Da.
Da.
- Nu știu ce să zic. N-am cuvinte. - Sunt onorat că v-a plăcut.
Chiar m-ai cucerit cu tabloul.
Îmi poți cere orice dorești. Orice.
Există ceva.
…din întâmplare alaltăieri.
Baza operațională conta pentru Brigăzile Roșii…
Amicul meu riscă.
O confirmă analiza actelor și cea a materialelor recuperate
și duse parțial la laboratoarele…
Toni!
Știi ce a făcut Napoleon când i-au atras atenția
că toți oamenii lui din Rusia mureau de frig?
Știi?
- Nu știi. - Nu.
Exact! N-a făcut nimic.
Nimic.
Fiindcă e o prostie să lupți cu evidența.
E și periculos.
Înțelege!
Du-te! Distrează-te!
Dona!
Donata!
- Bună! - Cum a fost petrecerea, Toni?
- Amicului tău i-a plăcut tabloul? Ce fac? - Ce faci?
Aveam o înțelegere.
Tu ai încălcat-o, iar eu plec.
- Va fi gata în două zile. - Două zile?
- Nu-l termini. - Două zile.
Și nu asta contează!
Donata!
- Înțeleg aventurile. - Poftim?
- Da. - Ești paranoică.
Da, sunt paranoică.
Mă chinui, dar le înțeleg.
Și pot trece cu vederea că mă minți mult.
O știu.
Ceea ce chiar nu înțeleg
e nevoia de a mai sta cu lume care te face să te simți mai bărbat.
- Nu vreau să fiu implicată, Toni! - Dona!
Și iau tablourile. Oricum, la ce-ți trebuie? La nimic.
Ascultă, Donata!
Trimit pe cineva mâine ca să te poți dedica amicilor. Bine?
Ți-l las pe ăsta, în semn de afecțiune.
Ca să-ți amintești dimineața ce ai devenit.
Știi ce e mai rău decât să nu ai talent, Toni?
Să ai doar puțin.
Puținul ăla e suficient să te facă să înțelegi că nu ești bun de nimic.
Ești incapabil dacă n-ai nimic de copiat.
Ce tot spui?
- Ai terminat? - Nu.
Din acel moment,
s-a ales praful de tot.
La revedere, au revoir
Ce dracu'?
Am mers cu Toni la dezmembrări.
Frânele erau tăiate.
Au umblat la ele.
Cine a făcut asta?
- Toni! Regret. - Pe dracu', jigodie!
- Ce i-ai făcut? - Gata!
Fii cuminte! Ajunge!
E o zi grea pentru toți.
Trebuie să fim înțelegători.
Îmi pare rău pentru amicul dvs., Toni!
Deși, dacă îmi permiteți,
nu mă așteptam să reacționați așa.
O explozie bruscă de curaj.
Dar trebuie să vă permiteți să fiți curajos.
Știți ce nu vă mai permiteți?
Să fiți curios.
Tot ce întrebați despre cine suntem, ce facem,
cum a murit prietenul dvs.
Ce ziceți?
Oprim șarada asta și vorbim iar ca niște inși civilizați?
Da?
Ne trebuie memoriile președintelui.
Sigur, nu cele publicată în ziare, ci varianta completă.
Nu le căutăm doar noi,
dar poate prietenul dvs. ne ajută să le găsim primii.
Nu știu unde e.
O să vă descurcați cumva.
Și dacă nu vreau să mă descurc?
Tocmai v-am spus, Toni!
Nu vă permiteți să fiți curios sau curajos.
E ultima oară când ne vedem.
Nu v-aș dori asta.
Du-te dracului!
- Dona? - Nu, Toni. Sunt Vittorio.
Vitto!
Ce faci?
Bine. Tu?
Da, bine. Spune-mi!
Ascultă! Mi-e puțin rușine,
dar cantina mea pentru săraci are nevoie
de niște donații și m-am gândit că…
Cât îți trebuie?
Trebuie s-o renovăm, fiindcă se prăbușește.
Ce dracu'? Stai!
- Zu Pippo! - Salut!
Cum e? Au grijă de tine?
Da.
Ai nevoie de ceva?
Îmi tot dau supă.
- Care-i treaba? - Toni!
În viață, trebuie să folosești asta
și trebuie să-ți cunoști aliații și dușmanii.
Balbo n-a știut cum, deși l-am avertizat.
Tu era să faci aceeași greșeală.
Pe el nu l-am putut ajuta. Pe tine te-am salvat de la o înmormântare.
Trebuie să stai la locul tău.
O să-ți spun o poveste. Acum ceva timp, i-am dat mulți bani unui bancher.
Se îmbogățise lucrând în SUA.
Trebuia să-i investească. Ce a făcut?
Mi i-a furat.
Am făcut vreodată tărăboi, zarvă sau vâlvă? Nu.
Am tăcut și încă tăcem.
Așteptăm.
Să te ajut!
Lucrurile importante necesită răbdare.
Mi-a luat cinci luni să pot ține iar o pensulă.
Iar acum?
Cine eram fără mâini?
Cine mă credeam?
Credeam că nu e nimic de plătit,
dar Roma vine mereu să încaseze.
Alo!
-To? - Vitto!
- Te deranjez? - Spune-mi!
Am vești bune.
Mi-ați cheltuit bine banii, nu?
- Îți place? - Enorm.
Cum sunt mâinile?
Sunt bine.
Mănuși.
Iată-l!
Vittorio a cunoscut-o. Cum era?
Donata e o femeie nemaipomenită.
De fapt, nu o merita.
Înnebunesc de dorul ei.
Mi-e dor de tot.
Mi-e dor de cum mă privea.
Mă făcea să simt…
Că trăiești.
Da, că trăiesc.
Am dat-o în bară.
Mereu o dăm în bară.
Toni!
Trebuie să plec.
Cât mai departe.
Numărul informatorilor crește.
Poliția va trage, apoi îți va cere să ridici mâinile.
Mă poți ajuta?
Sigur că da.
Îți fac un pașaport. Și cu mâinile astea pot.
Am și bani. Nu mulți, dar mai am ceva.
Nu-mi trebuie. Pașaportul ajunge.
Evident, dacă ai nevoie de ajutor,
spune-mi!
Îmi dai mașina ta elegantă?
Începem! Știam că se va pomeni mașina elegantă până la urmă.
- Am primit-o. - Serios? De la cine?
- De la episcop. - Super! Când îl cunoaștem?
Pe voi v-aș aduce ultimii la cină la Curia.
- Ultimii? De ce? - Ce au prietenii tăi?
Am primit-o drept răsplată pentru strădanie.
Stai puțin!
Nu pleci până nu facem ceva important.
Cu picioarele, nu cu mâinile!
- Cu picioarele! - Îți trebuie propria minge!
- Cu picioarele, Vitto! - O pasezi?
- Hai! - Hai, Vitto!
Hai, Toni!
Atinge-o!
- Fabio, pasează! - Treci pe la Altobelli!
Hai! Dă cu capul! Pasează!
Nu!
Ești praf!
Altobelli îl vede pe Oriali! Oriali execută o foarfecă!
Dă cu capul! Pasează!
Gol!
Oriali!
Atunci am fost pentru ultima oară toți trei.
Ce vrei? Ce cauți aici?
Îmi cer scuze.
N-ar ajunge toate scuzele din lume.
Și propun ceva.
Vinde-l!
Ce înseamnă asta?
Că îmi trebuie banii.
- Banii? - Dona!
- Îmi trebuie banii. - Ce faci? Ridică-te! De ce?
Fiindcă nunțile sunt scumpe.
- Ce tot spui? - Vreau să fac totul ca la carte.
- Vom invita jumătate din Roma. - Da, sigur!
- O să-ți iau o rochie cu… - „Trenă”.
- Cu trenă. - Da.
Petale, purtător de inel, te rog!
Dona, vorbesc serios!
Am greșit, dar vorbesc serios.
Haide, Toni!
Te rog!
To!
Ești însărcinată.
Da, eu sunt însărcinată.
- Chiar nu mai am nevoie de tine. - Cum adică?
E copilul nostru.
- Nu mai suntem împreună. - E copilul nostru.
Te ocupi de altele, de alte afaceri.
E singurul meu lucru autentic.
Mamă!
Fir-ar! E perfect.
- Fiindcă sunt artist. - Mulțumesc, To!
Poftim!
Sunt memoriile.
Câte pagini au?
Peste dublul celor publicate.
- Atâtea? - La ce-ți trebuie?
Ca să câștigi mai mult?
E asigurarea mea de viață, Fabio!
Așa e! N-am înțeles deloc politica,
dar asta îmi dă șansa de a supraviețui.
Unde te duci?
Poate în Țara de Foc.
Țara de Foc.
De-ar fi mai aproape, te-aș vizita.
Mai bine nu o faci.
Roma e frumoasă, nu?
E mai bine să nu să ne revedem.
Pleacă până nu ne punem pe plâns!
Pe cine păcălesc? Unde naiba mă duc?
Dacă nu ne revedem, sper să fie din vina ta.
Nemernicule! Asta voiam să spun și eu.
Pa, To!
„Firește, mă adresez ție,
dar mă refer la voi toți în privința partidului, a țării.
Gândiți-vă bine, dragi prieteni!
Fiți independenți!
Nu priviți către ziua de mâine, ci către poimâine!
Repet că nu accept verdictul creștin-democraților.
Nu voi absolvi pe nimeni și nu voi justifica pe nimeni.
Uneori mă gândesc la numeroasele alegeri greșite.
Sunt alegeri pe care alții nu le meritau.
Apoi îmi spun că totul ar fi fost la fel,
căci soarta ne acaparează.
Adevărul, dragi prieteni,
e mai presus de orice câștig electoral.”
„Dați-mi milioane de voturi, dar eliminați un strop de adevăr,
iar eu tot voi pierde!”
„Totul îmi pare oarecum absurd, dar nu contează să explici,
ci, dacă se poate acționa, s-o faci.”
„Papa e neputincios în cazul ăsta?
Fiindcă aveam mulți prieteni.”
„Din câte știu, încă nu s-a ridicat niciun glas.”
„Acum, brusc, exact când apare o mică rază de speranță,
ordinul de execuție apare într-un mod de neînțeles.”
„Scumpă Noretta, sunt în mâinile Domnului și în ale tale. Roagă-te pentru mine!”
„Aș vrea să văd cu ochii mei mici de muritor
care va fi apoi situația.”
„Dacă ar fi lumină, ar fi frumos.”
Ce-i aici?
E un atelier, dar nu e folosit.
- De ce-l ascunzi? - Poftim?
De ce-l ascunzi?
- Ce-i acolo? - Viitorul meu, Vitto!
Spune-mi ce se petrece!
Vezi-ți dracului de treabă!
Găsește-mi un loc sigur în văgăuna asta,
iar apoi putem pleca!
Vitto!
Ce e?
Dacă pățesc ceva, dă-i plicul ăsta Donatei!
Bine.
Te iubesc, Vitto!
Flavio!
Nici măcar nu știi dacă e băiat sau fată.
- E băiat. - De unde știi?
Simt.
Când va crește, imaginează-ți-l
începând să copieze desenele celorlalți copii la grădiniță!
Măcar așa vom ști sigur că e fiul tău.
Nu știu dacă vreau să-mi semene.
De ce?
- Trebuie să-ți semene! Ba da, doar ție. - Nu.
Vreau să fie ca tine.
Doamne! Nu total,
dar mi-ar părea rău să nu-ți semene.
Să nu aibă mâinile tale frumoase.
Te rog, Toni! Sunt obosită.
Sunt obosită.
Și acum?
E puțin mai bine.
Stai! Mă simt mai bine.
Când fiul meu va întreba cine era tata,
ce-i vor spune?
Un hoț?
Un falsificator?
Un laș?
Cum e?
Eram sătul să decidă alții.
E mai bun decât originalul.
Vino aici!
- Poftim? - Urcă!
Da.
Voiam să fiu liber
să-i înșel pe ticăloșii din povestea asta.
Mi-ați spus la spital despre banii furați de bancher.
O păsărică mi-a șoptit că sunt pe bd. Aurelia, într-un depozit.
- Iar păsărica zice adevărul. - Să-i recuperăm!
Nu comitem jafuri.
O să-l comit eu.
Ești prea încrezător.
Ar trebui să știi deja
că, la masa Marelui Joc, gazda câștigă mereu.
Mereu.
Taci! Stai liniștit!
Dar sunt un jucător.
Simt că trebuie să mă implic total.
Iau o părticică din bani și plec.
Dispar cu Donata și cu copilul.
Dispar.
Bine, Toni! Ai binecuvântarea mea.
- Cum îl cheamă? - Cesare.
Uite ce față are!
- Pot să-l împușc? - Nu.
- De ce? - De-aia.
- Lucrează în tura de noapte la bancă. - Pare prea ușor, Toni!
Nu vor deschide. Altfel…
- Ce… - Puiul mamei! Hai! Pornește mașina!
N-am făcut nimic.
Cine a zis ceva? Vreau doar să mă plimb.
Bravo!
Cine sunteți?
Brigăzile Roșii.
Am ajuns devreme.
Repetă!
- Bună! - Mă lași să intru?
A deschis poarta?
După ce intrăm, se va ocupa Crocca.
Vreau să fie clar că voi da pumni aici și aici.
Bună seara!
Dă-mi casetele! Am zis să mi le dai!
Grăbește-te! Am zis să te grăbești!
- Grăbește-te! - Da, pricep.
Termină, Bâlbuță! Te îmbogățim!
- Stai! - E gol!
Victorie! Câștig.
Mâinile sus, idioților! Stați!
Colaborați! Sunt din Brigăzile Roșii! Asta sunt!
Liniștește-te! Oricum pierdeai. Deschide seiful!
Unu, doi!
- Cine îi leagă? - Bâlbuță.
- Nu, tu. - Eu îi leg?
Banii! Umpleți gențile! Banii! Haideți!
Grăbiți-vă! Haideți! Plecăm în vacanță!
Jucați cărți, nu?
Nu-s banii noștri.
Te grăbești, Bâlbuță?
Drăcie!
Repede! Hai!
Am falsificat tablouri, timbre și pașapoarte.
Am semnat pe istoria acestei țări, dar ăsta nu era un simplu jaf.
Uite!
Nu era un furt.
Ce-i asta? Trebuie să plecăm.
Asta e artă.
N-ai cum să înțelegi.
Stați!
Ce-i cu tristețea asta? Zâmbiți!
Așa! Zâmbiți!
Zâmbiți!!
Bine!
BRIGĂZILE ROȘII
Forțele de ordine s-au mobilizat mult,
încercând să înțeleagă împrejurările atacului grupului armat asupra băncii.
Se pare că, fără să facă victime, patru bărbați
au luat peste 30 de miliarde de lire într-o singură operațiune.
E un record în istoria țării noastre,
obținut în ceea ce se numește deja „jaful secolului”.
În mod clar, arta conceptuală nu e pentru dvs.
Instalația dvs. de la bancă era de prost gust.
Nu eram sigur
dacă să las ruleta
sau un rahat.
Uitați unde ne-a dus ironia dvs., Toni!
Aici se discută despre jurnalul unui mort?
Aveți memoriile?
Sunt complete?
Cine știe?
Sunt de minimum două ori cât varianta publicată.
Pot să le văd?
Nu le am.
Foarte înțelept!
Vreau să am destul timp să plec din Italia fără să mă împiedice nimeni.
Doar atunci le veți primi.
De unde știu?
N-aveți de unde. Aveți încredere în mine!
„Tertium non datur”, cum zice amicul meu.
Plec. Îmi schimb viața, numele și poate chiar înfățișarea.
Doar câteva luni.
Trebuie să raportez.
Știți unde sunt.
De când nu te-ai spovedit?
Scuzați-mă!
Puțini recunosc ce e frumos.
Nu-i așa, părinte Vittorio?
Ne cunoaștem?
Nicio grijă! Și eu sunt croitor.
Vă pot lua în continuare măsurile.
- În regulă. - Bine.
Asta e cam lungă.
Trebuie să mă spovedesc.
Mi-am amintit că Toni avea un prieten preot,
dar, sincer, vă credeam plictisitor,
ca majoritatea oamenilor cumsecade,
dar m-am înșelat.
Nu sunteți deloc plictisitor.
Vă pot întreba cine sunteți?
Avem un raport pregătit de Curia
pentru însușirea ilegală a fondurilor Bisericii în scop personal
pentru a cumpăra o berlină.
Uitați!
E un raport din cauza căruia s-ar putea să nu fi fost numit monsenior.
Sunt și banii ceruți pentru cantina prietenului dvs. Toni.
Fusese renovată cu doi ani în urmă.
Unde plecați, părinte Vittorio? Unde?
Cum ați cheltuit banii, părinte? La restaurante franțuzești?
Pe haine?
Pe bijuterii?
Nu, uitați! Vă por explica.
Nu mă îndoiesc,
dar, de fapt, nu de asta ne aflăm aici.
Dacă s-a întâmplat ca Toni să vă încredințeze pagini,
statul vrea înapoi acele pagini, fiindcă îi aparțin.
Nu-mi amintesc să-mi fi încredințat pagini.
Sunteți sigur?
Gândiți-vă bine! Sunteți un slujitor al Domnului.
Nu vă șade bine să mințiți.
- Jur că… - Și nici să jurați.
În caz că vă interesează, ar trebui să adaug
că prietenul dvs. Toni a furat o sumă mare de bani.
Sunt bani de care statul nu are deloc nevoie
și care, în acest caz,
ar putea deveni ușor un dar generos pentru biserica dvs.
Ne interesează doar paginile
și mai vreau să vă spun doar un lucru.
La cele mai înalte niveluri ale Vaticanului
e lume care mă apreciază și îmi prețuiește munca.
Dona!
'Neața, Toni!
Donata?
Liniștește-te! Nu omor gravide. E la galerie.
Ce e?
Ia loc!
Vino!
M-au angajat să te omor.
Am asigurare. Nu ți-au spus?
Nu mai ai.
Au luat memoriile de la un prieten de-ai tăi.
Evident, nu e un prieten atât de bun.
Ce i-ai făcut?
E corect să întrebi
ce i-au promis?
De ce-mi zici asta?
Cum adică?
Fir-ar! Suntem foarte puțini fani Inter.
Nu? Trebuie să rămânem uniți.
Și nu-mi uit datoriile.
Cât timp am?
N-ai deloc.
- O să-i faceți rău lui Toni? - Nu, e printre cei mai buni colaboratori.
Și mâinile? Cine i le-a rupt?
Statul nu rupe mâini, părinte Vittorio!
„Monseniore”, poate, în curând.
„Cardinale”, cândva. Cine știe?
Ați vrea să fiți cândva cardinal?
E mereu aceeași întrebare. Mereu, aceeași.
Ca să ajungi unde vrei,
ce ești dispus să faci?
Cât ești dispus să sacrifici
ca visurile tale
să devină realitate?
Pentru dvs., dle!
Ce e?
Nu știu. Regret.
Mulțumesc!
E mereu aceeași întrebare.
Mereu, aceeași.
Ca să ajungi unde vrei, cât ești dispus să sacrifici?
„E mereu aceeași întrebare. Ca să ajungi unde vrei…”
Acum nu mi-am luat rămas-bun de la prietenul meu.
Regret, Vitto!
Regret enorm că nu te mai pot vedea o dată.
Nu te pot îmbrățișa,
dar tu, Vitto, ce a trebuit să sacrifici ca să ajungi unde ești?
Te exprimi mai bine decât mine…
dar vreau să-ți spun că te iubesc.
În ciuda celor întâmplate, te iubesc.
Îmi schimb viața, numele și poate chiar înfățișarea.
- Semănați puțin. - Serios?
Dispar cu Donata și cu copilul.
Dispar.
Cât timp am?
N-ai deloc.
Am să-i dau un trup Croitorului.
Atât de mult te iubesc, încât îți las și mașina.
Berlina pe care ai luat-o e de prost gust.
Plec, Vitto!
- Părinte! - Nu!
Bună!
Scoate-ți haina! Ești ud.
Ce căutai în ploaie?
Spune!
Toni!
Ne puneți niște muzică?
DUPĂ CARTEA IL FALSARIO DI STATO DE NICOLA BIONDO ȘI MASSIMO VENEZIANI
Subtitrarea: Monica Tarău