- Nicky. - Co?
Všichni jsou mrtví.
Já vím.
Proč nezabili i nás?
To je mi fuk. Musíme vypadnout.
- Měli bychom radši někoho zavolat. - A koho jako? Policii?
„Haló? V naše hotelu se stala taková věc a my jediní to přežili.
A mimochodem, na nic se nás nevyptávejte.“
- Pardon. - Co?
Pardon, že mi to po tomhle masakru hned nepálí.
Musíme vypadnout. A hned.
Koukej, kam šlapeš! Všude je krev.
Snažím se!
Běžte domů.
Dobře.
- Nicky, tihle tady podle mě nepracují. - Nekecej, Morgan.
JEDNA CHYBA ZA DRUHOU
Nechápu, proč to tak trvá.
Výsledky voleb měly být oznámeny před půl hodinou.
Drtivé vítězství to zjevně nebylo, což je spíš vizitka lidí v tomhle městě
než naší kampaně.
Susan Gopniková mi v obchodě říkala,
že pro mě volila. A bylo na ní vidět, že lže.
Když jsme byly na střední, její matku zatkli za krádeže. Je to sociopatka.
Natalie!
Volala jsi?
Broučku, ten mixér je hlasitý. Vůbec nic neslyším.
- Rozumím. - Proč tu sedíte jako dvě pecky?
Chceš si u toho čekání o něčem povídat?
Jsem nervózní. Z tvého výsledku.
To je dost neefektivní využití času, ne?
Oba si odjedete do Miami na církevní výlet a vrátíte se jako dvě smrtky.
To je od tebe hezké, mami.
Natalie! Broučku! Prosím tě, pokud mě máš ráda,
tak to smoothie uděláš někdy jindy.
- Tady máš. - Děkuju, zlatíčko.
Jasný.
Chtěla jsem vám všem říct, jak moc pro mě ty poslední měsíce znamenaly.
Natalie, těmi volbami jsi mě provedla
s grácií a dospělostí, které jsou na tvůj věk nevídané.
A vás dva jsem sledovala,
jak si k sobě znovu nacházíte cestu.
A chci vám říct, že ať to dopadne jakkoliv,
tato rodina mi vždycky bude ukazovat správný směr.
Neznámé číslo.
Vezmi to!
Linda Morelliová.
Dobře.
Jasně.
Rozumím. Děkuji.
Co?
Prohráli jsme, že?
Je to nerozhodně.
Nerozhodně?
- No… - Co?
Nepochybuj o sobě. Udělaly jsme, co se dalo.
Tak co bude teď?
Podle městské rady rozhodne náhoda.
- Ne! Mami! Panebože! - Broučku. Natalie.
- Přestaň. - To si jako budete tahat slámky?
- Mami! Ne! - Broučku.
Panebože, to je ale pakárna!
Tři dny koukám na zprávy a nic.
Nikdo nemluví o místnosti plné mrtvol?
- Někdo to ututlal. - Toho jsem si vědoma.
Ale mám neblahé tušení, že si přijdou i pro nás.
Ke všemu nás donutili.
Dva bezúhonní občané jim asi nestojí za námahu.
Jasně.
Kdyby nás chtěli zabít, tak mohli, ale nechali nás jít.
Tomu jsem se rozhodl věřit. Nebo co se stane podle tebe?
Zabijou nás někdy jindy.
Parádní myšlenka. Fakt super.
Je po všem. Je to nerozhodně.
- Jak se to mohlo stát? - To kvůli té mrše Susan Gopnikové.
- Ahoj. - Ahoj.
Snad nepřerušuju tvůj rozhovor s Bohem.
Popravdě si myslím, že má radost z toho, že odcházím.
- Takže je to oficiální? - Jo.
Bylo to společné rozhodnutí.
- Teda. - Rád tě vidím.
Jo.
- Myslím… - Můžu začít?
Chtěl bych ti poděkovat.
Nevím, co to bylo za děcka, ale podařilo se jim získat většinu peněz.
Jaká děcka?
Hackeři z nedělní školy, co našli Teagan.
- Kristovi hackeři nebo tak nějak. - Jo tak.
Nevím, jak se jim to povedlo, ale obnovili mou víru v generaci alpha.
Rád jsem pomohl.
Pomohls mi, i když jsem tě za to vinil, což sis nezasloužil.
Rád bych začal nanovo.
Hezky všem na očích. A už se neskrývat.
Chtěl bych ti něco říct.
Jasně.
Jsem tady.
Můžeš mi říct cokoliv.
Pojďme se projít.
Jo?
- Dobře. Jasně. - Fajn.
Pořádáme nějakou párty? Tři velké whisky?
Chlast maj levnější v Costcu.
Já ti ty cereálie a džusíky taky nevyčítám. Jako by ti bylo šest.
Džusíky mám po cvičení a cereálie jíš i ty.
Poslední dobou se chováš jako protivná stará čarodějnice.
Jo, klidně si jdi, já to tam všecko dám.
NEZNÁMÉ ČÍSLO
Do prdele! Max!
Morgan!
Panebože! Do hajzlu!
- Promiň. Dobrý? - Tys mě přejela!
Já vím, ale omylem. Potřebuješ sanitku?
Ne, dobrý. Akorát jsem tu zaseknutý. Vytáhni mě.
- Zaber! - No tak. Pomoz si nohama.
- Fajn. - Zaber!
- Auvajs. - Bože. Fajn.
- Tlačí na mě podvozek. - Podvozek?
Jo, tlačí mi na stehenní sval.
- Seženu pomoc. - Ne, Morgan, do hajzlu!
- Co? - Je to hrozně trapný.
Bože.
Bože! Lidi vylízají z aut!
- Řekni jim, ať jdou pryč. - Nic mu není. Jděte prosím pryč.
- Jsem na tebe nasraný, až mě bolí hlava! - Jako fakt? Vy to točíte?
Že prý byl schovaný všem na očích. A klíč byl v zámku.
Nevím. Nejsem šéf nelegálního obchodu se zbožím.
- A kvůli tomu zavraždili ty lidi? - Ne, takhle to začalo.
Myslím si, že ty vraždy
měly spíš co do činění s tím kokainem za stovky tisíc dolarů,
které sem pašovali v býčích varlatech.
- Posloucháš se vůbec? - Samozřejmě!
No a co teď? Jde po vás někdo?
Nevím.
- Nemyslím. - Nemyslíš?
Přijde mi to jako důležitá skutečnost
s ohledem na to, že stojím vedle tebe a spím u tebe.
Říkals, ať se ti víc otevřu. A řeknu ti pravdu. Tak to dělám.
Jasně, že jsem chtěl pravdu.
Jen jsem nečekal, že můj přítel bude zapletený do masové vraždy.
- Udělal jsem to pro nás. - Jak jako?
- Jak se ti asi vrátily ty peníze? - Díky Kristovým hackerům.
- Aha. - Žádní Kristovi hackeři neexistují.
Samozřejmě, že žádní Kristovi hackeři neexistují.
Musel jsem jim oplatit laskavost.
Ty mi fakt dáváš za vinu vraždu 15 lidí?
Fakt si myslíš, že ti dávám za vinu vraždu 15 lidí?
Vypadám, že vím, co si myslet?
Vezmi to. Já pokračuju.
- Teď nemůžu mluvit. - Zazvonilo ti véčko?
- Nevím. Od Miami jsem na něj nekoukal. - Moje totiž jo.
Jak to?
- Nevím. Nezvedla jsem to. - Správně.
Hoď ho do oceánu. Mně je to fuk. Zbav se ho.
Doktorka Floresová…
- Co je to? Kde jsi? - Na pohotovosti.
Proč? Jsi v pořádku?
Jo, jsem. Omylem jsem přejela Maxe.
OBECNÍ ÚŘAD GLENVIEW
Co to vůbec je?
- Kámen, nůžky, papír? - Ano.
To je taková ta pitomá hra,
pomocí které Morgan a Nicky řešili vynášení odpadků.
Víš, kdo se cítí jako odpad?
Tahle dospělá ženská, která bude muset hrát hru pro děti
s tím místním slizounem.
No, pořád lepší než to, co navrhoval Tom.
Šachy nejsou o náhodě. Tam jde o strategii.
A misogynii.
Která ženská má čas na šachy?
Natalie, celé je to tak ponižující.
Já vím. Taky jsem naštvaná.
Ale myslím si, že je naší povinností ukázat lidem,
že nám na rozdíl od Toma nejde jen o moc.
Samozřejmě, že jde o moc, Natalie.
Vždycky je to o moci, když člověk dřív žádnou neměl.
Ve tvém věku jsem pracovala v obchodě.
Ne proto, že bych chtěla, ale protože to dělali všichni.
Nemohla jsem jít na postgraduální studium
nebo si zkoušet ofinu, broučku.
Pak jsem se zamilovala do tvého otce, což bylo úžasné,
ale pak jsme chtěli děti a já zjistila, že nemůžu mít vlastní.
Tak jsme adoptovali tvého bratra a moc ho milovali,
ale najednou jsem byla těhotná s Morgan.
Všichni říkali, že je to zázrak.
A o osm let později jsi přišla ty, další zázrak.
Ale pravda je, že vy dvě jste nebyly plánované.
Byly jste dar boží, musela jsem si vás nechat. Ale nebyly jste plánované.
Mám tě moc ráda, ale nebylas plánovaná.
- Prostě jsi omyl. - Aha.
Takže i když mi mé tělo nakonec dalo vše, co jsem chtěla,
nebylo to tak, jak jsem chtěla.
A vztah s tvým otcem nebyl dost silný.
Rozvedli jsme se. A ani to jsem nechtěla.
Takže když jsem věděla, že přijde den, kdy už tu babi nebude
a kdy už se nebudu muset starat o nikoho dalšího,
tak mě napadlo, proč nezkusit sáhnout po troše té moci?
Než budete muset v nějaké nemocnici utírat zadek zase vy mně.
No,
tak tě pojďme na tu pitomou hru připravit.
Haló?
Jestli tu někdo je, nebudu křičet ani utíkat.
Takový já nejsem. Tak pojďte, ať to máme z krku.
5 ZMEŠKANÝCH HOVORŮ
Říkám, že půjdu, kam budete chtít.
Stačí hezky poprosit.
- Nicky! - Morgan?
- Co se tu do prdele děje? - Nevím. To řekni ty mně. Já nic nevidím.
Já taky ne!
Umřeme tady? Pomoc! Pomozte nám někdo!
- Hoří! - Pomoc!
- Hoří! - Proč řveš, že hoří?
Někde jsem četl, že na to lidi spíš zareagují,
protože volání o pomoc se jich netýká.
- Protože jsou sobci. - Fajn!
- Hoří! - Hoří!
- Držte už konečně klapačky!
- Yusufe? - Bože.
- To si ze mě děláš prdel, ne? - Bože.
Ty si prostě zmizíš a teď se takhle objevíš?
Zkoušel jsem volat, ale nebrali jste to. Můžete si za to sami.
- Panebože. - Já to věděl.
Já věděl, že jste spolu spali. To je ale humus.
- Humus. - Dobře.
Kdybys mi to zvedla, tak bych ti poděkoval.
Proč bys mi děkoval?
Převzal jsem kontrolu nad životem. Povýšili mě.
- A kdo tě povýšil? Ivan je totiž mrtvý. - Co to vy dva melete?
Ivan neměl žádnou moc. Šel jsem za jeho šéfem.
- Za jakým šéfem? - Za Italama!
Ale on je chtěl podrazit, tak jsem jim řekl, co bude v Miami.
Ivan pracoval pro mafii?
Málem nás kvůli tobě zabili!
Jak jako?
- Jak? - Bože.
Protože jsi musel být žalobníček, tak to skončilo doslova masakrem.
Italové zabili snad 15 lidí. Jsi žalobníček!
Nejsem žalobníček.
Ale jo, jsi. Žalobníček a práskač.
- A vrah. - Nejsem práskač!
- Ale jo. - Co to meleš?
- Řekli, že zabili jen Ivana a Andreje. - Tak to ti lhali.
Sledoval jsem totiž, jak členovi kartelu prostřelili oko.
- Víš, jaký to dělá zvuk? - Postříleli místnost lidí. Vzbuď se!
Do hajzlu.
Oba dva jsou tady?
Jo, jsou tady.
Yusufe, představíš nás?
Jo, tohle jsou Nicky a Morgan.
To je celý? Chtělo by to doladit.
Máme otázku ohledně Miami.
- Nic špatného jsme neudělali. - Že ne?
Domluvili jste obchod na 100 kilo kokainu.
Toho ruského debila jsme v Miami sledovali od začátku do konce.
Kromě pětiminutového rozhovoru na záchodech
se synem šéfa brazilského kartelu.
A ty…
Nicky.
Nicky?
- O čem to mluví? - Nevím. To nic nebylo.
- Procházel osobní krizí. - Jaká krize vyžaduje soukromou audienci?
Vím, že to zní podezřele.
Ale s kartelem to nemá nic společného.
Jsem pastor. Chtěl ode mě duchovní pomoc.
- Co s tím mám jako dělat? - Namiř ji na tohohle váženého pastora.
A pokud nám uspokojivě neodpoví na naše otázky,
než napočítáme do deseti, zastřel ho.
- Ne, počkat. Můžeme to probrat? - Deset.
O čem jsi s Filipem mluvil?
Bylo to osobní. S vámi to nemělo co do činění.
- Devět. - Převezme po otci kartel?
- Nevím. O tom jsme nemluvili. - Sedm.
Kdyby se to týkalo vás nebo jeho otce nebo tohohle všeho, tak bych vám to řekl.
Přísahám Bohu.
- Jsem pastor a přísahám Bohu. - Říká pravdu?
- Říkáš pravdu? - Pět.
Proč bych neříkal pravdu, Morgan?
- Čtyři. Tři. - Do hajzlu!
Buď mě zastřelte, nebo mi věřte.
- Nevím, co jiného říct. - Jedna.
Jebat. Zastřel ho.
To jako fakt?
Zastřel ho.
Nemůžu.
Ne!
Dobře, věřím ti.
Ale kdyby bylo na nás, tak bychom tu zbraň ze srandy nabili.
S přítelem jedu na půlroční výletní plavbu.
Už se o mě nebudete muset starat.
Naše šéfka nebude nadšená,
že chceš příštího půl roku strávit s někým cizím na nějaké lodi.
Neříkal jsi nic z tohohle tomu svému příteli…
Tareqovi.
Tareqovi, než sis zarezervoval tu výletní plavbu, že ne?
Snad říkáš pravdu. Protože pokud ne,
tak si tě najdem.
Jako vždycky.
Ozveme se dřív, než by vám bylo milé.
Díky, žes nezastřelil mého bráchu.
To si ze mě snad děláš prdel.
Doslova nás unesl, svázal, držel mi pistoli u hlavy…
- A připravil místnost lidí na porážku. - No dobře!
- No tak dobře! - Co to s tebou je?
- Bylo to hezké. - Takhle se chováš k mužům?
- Přestaň! - Pořád jim všechno odpouštíš?
- Neodpouštím. - Konečně to dává smysl.
Jo. Tobě neodpustím. A tobě taky ne.
Co bys mi odpouštěla? Zavři už konečně klapačku!
Okamžitě mě rozvaž!
Nedělej to.
Ahoj.
Nicku, dostals mě do bezvýchodné situace.
Já vím.
Omlouvám se.
Co teď?
Nevím.
Nicku, už je to na dosah.
Za pár měsíců můžeme na půlroční výletní plavbu…
Nemůžu na ni.
Co to povídáš?
Včera večer mě unesli a na tu výletní plavbu nemůžu.
- Co? - Únosce znám. Nemohl za to.
- Promiň, Nicku, ale já to nedávám. - Ani bys neměl.
Nedá se nic dělat. Teď už se s tím nedá nic dělat.
Jsi v pořádku?
Jo, dobrý.
Tu výletní plavbu by sis neměl nechat ujít.
Bez tebe ne. To je hrozně kruté.
Není to kruté. Chtěls na ni vyrazit se mnou, nebo beze mě. Tak vyraž.
Myslíš, že bych měl?
Nebo mi to oznamuješ?
Oznamuju ti,
že si myslím, že bys měl.
Nicky, cos to provedl?
Nejhorší na tom je, že sám nevím, co jsem provedl.
Řekl bych, že nic moc.
Lhal jsi, Nicku.
A nejděsivější je, jak snadno ti to šlo.
Mrzí mě to.
Jo, mě taky.
Kámen, nůžky, papír. Výhra!
Kámen, nůžky, papír. Jo!
Kámen, nůžky, papír. Výhra!
Morgan, dala jsi pětkrát po sobě kámen.
- Vůbec se nesnažíš. - Kámen, nůžky, papír.
Víte co? Tohle je absurdní. Tohle já nechci.
Jde jen o to, jak druhého oklamat. O to nemám zájem.
Ale o tom ta hra je.
Zkuste zvážit perspektivu svého protivníka, paní Morelliová.
- Děkuju, Kevine. - Kevine?
- Ano, méďo? - Já to zvládnu. Jdi dál.
Na květinách je skvělé to,
že se hodí, ať vyhraješ, nebo prohraješ.
Annette, díky. Děkuju, žes přišla.
- Jak se držíš? - Jde to.
- Ahoj, Morgan. - Ahoj.
- Musíme počkat… - Koukejte.
- Je Tom připravený? - Ne, není.
Zrovna jsem s ním dotelefonovala.
Rozhodl se z voleb odstoupit.
Volební komise tedy vyhlašuje Lindu Morelliovou jako novou starostku.
Já jsem…
Panebože!
Gratuluju!
Vidíš, Lindo? Vždycky vyhraje ten nejlepší.
- Panebože. - Nezajdeme na skleničku? Nebo šest?
Nebo šest.
Broučku!
Bože můj.
Ahoj.
- Gratuluju, Lindo. - Děkuju.
- Nečekala jsem tě. - To bych si nenechal ujít.
- V pořádku? - Jo, jen mám radost.
To je od tebe milé, broučku.
Natalie by takovéhle objetí možná taky ocenila.
Dobře.
- Jsme si takhle blízcí? Nevím. - Tak to zkusme. Fajn.
Co je to? Jé.
V nemocnici říkali, že to nemusíš nosit celý den.
Chci zase začít chodit do posilky a v nemocnici nemají zraněný krk.
Příští církevní výlet by měl být do alkoholické léčebny.
Mé jediné dítko.
Je to opravdu nutné?
- Ano. - Dobře.
- Jak ti je? - Líp.
Bolí to, jen když hýbu krkem.
Koukejte na vás dva.
Když zvládnete to, že jeden druhého přejel, tak zvládnete skoro vše.
- No ne? - Souhlasím.
Když byl Max miminko,
jeho otec ho zapomněl na střeše auta v nosítku.
A stihl objet půlku bloku.
- Panebože. - Každý den nám moc chybí.
- Že jo, zlatíčko? - Jo.
Můžeš na slovíčko? Potřebuju, abys mi nahoře s něčím pomohla.
Jasně.
- Pardon. Díky. - Jo.
No teda.
Nemůžu uvěřit, že jsem tu ještě nebyla.
Já taky ne.
Na tvou matku jsem hrozně pyšná.
Její dřina se vyplatila.
A mám velkou radost, že budeš brzy patřit do rodiny.
Já taky.
Hele.
Vím, že už mého syna nemiluješ.
Problém je, že on je do tebe zamilovaný až po uši.
A chci, abys věděla, že pokud tě napadlo ho opustit,
tak na to zapomeň.
Prosím?
Oznamuju ti,
že si mého syna vezmeš.
Málem bych se zapomněla zeptat, jak bylo na tom církevním výletě?
Prý to nevyšlo podle plánu.
Maxe by zničilo, kdyby se ti něco stalo.
Dokonce by se dalo říct,
že to, že jsi zasnoubená s mým synem,
je jediný důvod, proč ses z Miami vrátila živá.
- Co tu kurva děláte? - Ne tak nahlas.
Nevím, co po nás chcete, ale teď se to nehodí.
Mou rodinu z toho vynechte.
Jsme na seznamu hostů, ty idiote.
Otevři to.
Jo.
Slyšela jsem, že jste se mohli přetrhnout, abyste tohle získali, a tak mě napadlo…
Ideální dárek k zásnubám. No ne?
Jo.
Vítej do rodiny.
Tohle si vezmu.
Salute.
Tak.
Neškrtí tě?
Jo, trošku.
Zvykneš si.
Tak.
- Já myslela, že děláš do nemovitostí. - Však jo.
A do spousty dalších věcí.
Koukej na to.
Dávej na něj pozor.
Aby neskončil v dalším hrobě.
A pokud ještě někdy přejedeš mého syna,
tak tě vlastnoručně zabiju.
Půjdeme?
Úsměv, prosím.
- Morgan. - Musím s tebou mluvit.
Italové jsou tady.
To dává smysl, protože Annette je jejich šéfka.
Co to meleš?
Ivan a Andrej pracovali pro Italy. A Italové pracují pro Annette.
Tenhle byl pro ni.
Všechno to bylo pro ni.
Vážení!
Naše starostka, Linda Morelliová.
Děkuju. Je úžasné, kam vás může zavést život.
Vím, že mě volila jen půlka města.
Ale věřte mi, že se budu snažit, aby na mě bylo hrdé celé tohle město.
Chci poděkovat své dceři Natalii,
která při mně po celou tu dobu stála.
A Nickymu a Morgan za všechno, co pro mě udělali.
A zvlášť bych chtěla poděkovat Annette Zofreaové
za tohle dnešní setkání.
Annette, zachránila jsi mě.
Nosí mi štěstí.
A už se nemůžu dočkat, až se naše rodiny už brzy oficiálně spojí.
Asi jsme v pekle. Tohle je peklo.
- Ahoj. - Čau.
Dvě trojité vodky se sodou. A pro tebe?
Já nechci nic. Co budeme dělat, Morgan?
Zapomněla jsem odvolit.
Měla jsem toho moc. Zapomněla jsem odvolit.
Moje maminka málem prohrála. Jenom kvůli mně.
Neprohrála. Takže se nic nestalo. Jdi pařit s Kevem.
- Nebo něco. - Kev.
Morgan.
Natalie, dáš nám chvilku?
Přestaň!
Neustále mi skáčete do řeči. Přestaň. Mluvím teď se svou sestrou.
Morgan, nedělej to.
Co jako?
Neber si Maxe, Morgan!
- Co? - Bože.
Kevin je tak nudný, že mám chuť umřít.
Natalie, asi jsi to přehnala s pitím.
Umřít. Každý večer přijdu domů a on je tam,
sedí si u počítače se svou erektilní dysfunkcí
a nefunkční rodinou a…
- Kristepane, Natalie. - Já vím.
Ale dřív nebo později přijde chvíle,
kdy tě situace, kterou nemáš ráda, začne fyzicky bolet.
Být tebou,
tak zdrhnu, dokud ještě můžeš.
Pardon.
Nechci být přehnaně sentimentální,
ale tuhle chvíli je potřeba oslavit. Synu?
- Gio, vyfoť nás. - Jo.
Pojďte všichni na schody.
Lindo?
Sem.
Trošku víc k sobě. Tak.
- Na rodinu. - Na rodinu.
Tři, dva, jedna.
Překlad titulků: Lukáš Gurník