-Нікі. -Що?
Вони всі мертві.
Я в курсі.
Чому вони не вбили нас?
Мені начхати. Треба забиратися звідси.
-Це не спроста. Треба когось повідомити. -Кого? Поліцію?
«Привіт, у нас тут сталася якась дичина,
і ми єдині, хто вижив.
Будь ласка, нічого в нас не питайте».
Якого біса?
Така моя імпульсивна реакція на криваву баню. Вибач.
Треба забиратися. Нам треба йти звідси.
Дивися, куди ступаєш! Тут усюди кров!
Та дивлюся я.
ЛАУНЖ НА ДАХУ
Вам слід іти додому.
Гаразд.
-Нікі, вони не схожі на робітників готелю. -Та що ти кажеш, Морґан.
ВЕЛИКІ ПОМИЛКИ
Не розумію, чому так довго.
Результати виборів мали повідомити пів години тому.
Розгромної перемоги, очевидно, не буде, що краще характеризує жителів цього міста,
ніж нашу кампанію.
Сьюзен Гопнік спинила мене в магазині
й сказала, що голосувала за мене. Ясно, що вона бреше.
Її матір заарештували за крадіжку в старшій школі.
Ця жінка соціопатка.
Наталі!
Ти мене кликала?
Доню, блендер трохи загучний. Я не чую власних думок.
-Прийнято. -А ви чого так притихли?
Гадаєш, нам варто про щось поговорити?
Я хвилююся… за тебе.
Ну, це навряд чи корисний спосіб витрачати свій час.
Спершу їдете до Маямі на церковний з'їзд, а потім повертаєтеся, як ходячі мерці.
Дуже люб'язно з твого боку.
Наталі! Доню!
Благаю, якщо любиш мене,
зроби те смузі в будь-який інший час!
-Будь ласка. -Дякую, люба.
Еге.
Я хочу сказати вам усім, як багато для мене значили ці кілька місяців.
Наталі, ти вела мене крізь цю кампанію
з витримкою і зрілістю, які не властиві твоєму віку.
І я могла спостерігати, як ви двоє
знову знайшли шлях одне до одного.
Я хочу сказати, що попри все
ця сім'я завжди буде моїм дороговказом.
Невідомий номер.
Відповідай!
Лінда Мореллі.
Гаразд. Добре.
Так.
Я розумію. Дякую.
Ну?
Ми програли, чи не так?
У нас нічия.
Нічия?
-Ну… -Що?
Ні, тільки не став свої дії під сумнів. Ми зробили все, що могли.
І що тепер? Що робити?
Ну, за словами ради, тепер усе має вирішити випадок.
-Ні! Мамо! Боже! -Люба. Наталі.
-Заспокойся. -Ви що, будете тягнути соломинку?
-Мамо! Ні! -Люба.
Господи, це божевілля!
Три дні перевіряю новини. Тиша.
Убили цілу кімнату людей, і всі мовчать.
Хтось явно замів сліди.
Я це прекрасно розумію.
Але в мене дуже погане передчуття, що вони прийдуть за нами.
Нас у це втягнули силою, хіба ні?
Нащо їм морочитися зі зникненням двох порядних людей?
-Так. -Якби хотіли, то вбили б нас.
У них був шанс, і вони нас відпустили.
Я хочу в це вірити.
Яка альтернатива?
Що вони вб'ють нас іншим разом.
Ти мене підбадьорила. Молодець.
Ну все. У нас нічия.
Як це взагалі можливо?
Сьюзен, чорт її забирай, Гопнік.
-Привіт. -Привіт.
Сподіваюся, я не завадив єднанню з Богом.
Гадаю, він у захваті від того, що я йду, якщо чесно.
Це вже офіційно?
Так. Це було обопільне рішення.
-Ого. -Радий тебе бачити.
Еге.
-Я думаю… -Можна я перший?
Я маю подякувати тобі.
Гадки не маю, хто ті діти, але вони повернули більшу частину грошей.
Даруй, які діти?
Хакери з недільної школи, які знайшли Тігана.
-«Хакери за Христа» чи якось так. -Так.
Не хочу знати, як їм це вдалося, але вони повернули мені віру в покоління «Альфа».
Радий допомогти.
Ти допоміг попри те, що я звинувачував тебе,
чого не мав робити.
Я хочу почати все спочатку.
Більше жодних таємниць.
Годі ховатися.
Я хочу тобі дещо розповісти.
Звісно.
Я слухаю.
Жодних таємниць.
Ходімо прогуляємося.
Гаразд?
-Гаразд. Так. -Добре.
У нас буде вечірка?
Три бутлі віскі — треба було їхати на гуртівню.
Я ж нічого не сказала, коли ти взяв пластівці й сочки.
Наче я із шестирічною.
Я п'ю їх після тренувань, а пластівці ти теж їси.
Боже, ти останнім часом така буркотлива стара відьма.
Ні, не допомагай, я впораюся.
НЕВІДОМИЙ НОМЕР
Дідько, Максе!
Морґан!
Божечки. Трясця.
-Ти цілий? -Ти мене переїхала!
Знаю. Я випадково. Викликати швидку?
Ні, усе гаразд.
-Я застряг. Витягни мене. -Дай руки. Давай.
-Тягни. -Відштовхуйся.
-Тягни. -Добре.
-Ой. Зараза. -Боже. Добре.
-Днище притисло мене. -Притисло тебе?
Так, моє стегно.
-Попрошу когось допомогти. -Ні, Морґан, чорт!
-Що? -Це до біса принизливо.
Боже мій.
Люди вилазять зі своїх машин! Нехай ідуть собі.
Агов, люди, з ним усе гаразд. Ідіть геть.
Я такий злий, що в мене болить голова.
Серйозно? Ти знімаєш?
Так він ховав його в усіх на видноті.
Ключ був у замку.
Звідки мені знати? Я ніколи не займався контрабандою.
І це скінчилося цілою кімнатою трупів?
Ні, так ми встрягли в цю історію. Я думаю, що трупи
більше пов'язані з кокаїном на сотні тисяч доларів,
який нелегально імпортували в бичачих яйцях.
-Ти хоч розумієш, що верзеш? -Так, звісно.
Гаразд, і що тепер? Тебе тепер шукають?
Не знаю.
-Не думаю. -Не думаєш?
Ну, мені точно варто про це знати,
беручи до уваги, що я зараз поруч. Я ночую у твоєму домі.
Ти казав бути відвертим.
І нічого не приховувати. Я саме це й роблю.
Авжеж, я хотів відвертості.
Я просто не очікував, що мій хлопець
був у центрі масового вбивства.
-Я зробив це заради нас. -До чого тут ми?
Як, по-твоєму, вдалося повернути ті гроші?
«Хакери за Христа».
Як скажеш.
-Немає ніяких «Хакерів за Христа». -Звісно, що немає «Хакерів за Христа».
Я мав зробити послугу в обмін на послугу.
Ти хочеш повісити на мене вбивство 15 людей?
Ти думаєш, що я хочу повісити на тебе вбивство 15 людей?
Гадаєш, я знаю, що мені думати?
Візьми слухавку. Я піду далі.
-Я зараз зайнятий. -Твоя розкладачка теж дзвонила?
Не знаю. Я не торкався її після Маямі.
Бо моя дзвонила.
Навіщо?
-Не знаю. Я не відповіла. -І не треба!
Просто викинь її в океан. Позбудься її.
Лікарю Флоресе…
Що це таке? Ти де?
У лікарні.
-Чому? З тобою все гаразд? -Зі мною все гаразд.
Я випадково збила Макса.
МУНІЦИПАЛІТЕТ ҐЛЕНВ'Ю
Що це взагалі таке?
-Камінь-ножиці-папір? -Так.
Це та дурнувата гра на руках,
через яку Нікі й Морґан вирішували, хто буде виносити сміття.
І хто зараз почувається сміттям?
Ця доросла жінка, яку змушують грати в дитячі ігри
з одним місцевим слизняком.
Принаймні це краще, ніж те, що запропонував Том.
Шахи — це не гра на випадок. Це стратегія.
І мізогінія.
Назви хоч одну жінку, у якої є час грати в шахи.
Наталі, це все так принизливо.
Я знаю. Я теж розлючена.
Але, гадаю, ми зобов'язані показати людям,
що ми не Том і нас не цікавить лише влада.
Але нас цікавить влада, Наталі.
Вона завжди цікавить тих, хто ніколи її не мав.
У твоєму віці я працювала в магазині.
Не тому, що хотіла,
а тому, що так робили всі.
Я не мала розкоші навчатися в аспірантурі
чи підстригати собі чубчик, як ти, люба.
Потім я закохалася у твого батька, і все було чудово,
доки ми не захотіли дітей,
і я дізналася, що не можу мати їх сама.
Тож ми всиновили твого брата й дуже його любили,
а потім я раптом завагітніла Морґан.
Усі казали, що це диво.
А через вісім років з'явилася ти, ще одне диво.
Та правда в тім, люба, що ви не були заплановані.
Ви були подарунками від Бога, і я мусила вас залишити.
Та вас не планували.
Я тебе обожнюю, але ти не була запланованою.
-Ти була помилкою. -Даром, так.
І навіть коли моє тіло зрештою дало мені все, чого я хотіла,
це не було на моїх умовах.
Ми припинили ладнати з твоїм батьком,
зрештою ми розлучилися, але навіть це не було тим, чого я хотіла.
Коли я збагнула, що скоро настане останній день твоєї бабусі з нами
й мені не треба буде ні про кого піклуватися,
я подумала, чому б і ні.
Чому б не здобути трохи влади,
перш ніж ви будете витирати мені дупу в лікарняній палаті?
Що ж,
тоді нумо готуватися, щоб ти виграла ту дурнувату гру.
Агов!
Якщо тут хтось є, я не кричатиму й не тікатиму.
Це не в моєму стилі. Тож просто покажіться.
П'ЯТЬ ПРОПУЩЕНИХ ДЗВІНКІВ
Запевняю, я піду, куди скажете.
Просто попросіть ввічливо.
-Нікі! -Морґан?!
-Що в біса відбувається? -Не знаю. Ти мені скажи. Я нічого не бачу!
Я теж нічого не бачу.
Ми помремо? Допоможіть! Хто-небудь!
-Пожежа! -Допоможіть!
-Пожежа! -Чому ти кричиш «пожежа»?
Я читав, що люди краще реагують на «пожежу»,
бо «допоможіть» не стосується їх напряму.
-Це через егоїзм. -Ясно!
-Пожежа! -Пожежа!
-Та стуліться ви нарешті!
-Юсуфе? -Боже.
-Ти, бляха, знущаєшся?! -Боже.
Спершу ти зник, а тепер ось так з'являєшся?
Я дзвонив, але ви не відповідали, тож це ваша довбана провина, ясно?
Боже мій.
Я так і знав.
Я знав, що ви обоє злигалися. Це огидно.
-Це огидно. -Гаразд.
Якби ти відповіла на мій дзвінок, я б подякував тобі.
Чому? З якого дива тобі дякувати?
Я повернув собі владу. Мене підвищили.
Хто тебе підвищив? Іван мертвий.
Про що ви, бляха, говорите?
Іван не мав влади. Я пішов до його боса.
Хто в біса його бос?
Італійці.
Але він захотів їх кинути,
тож я розповів їм про Маямі.
Іван працював на мафію?
Нас мало не вбили через тебе!
А я тут до чого?
-До чого? -Боже.
Бо ти настукав, і це призвело до справжнісінької бійні.
Італійці вбили десь 15 людей. Ти бісів стукач!
Я не бісів стукач.
Ні, ти стукач. Ти стукач і донощик.
-І вбивця. -Я, бляха, не донощик.
-Ні, донощик. -Що ти верзеш?
-Вони казали тільки про Івана й Андрєя. -Вони збрехали тобі.
Бо я бачив, як члену картелю вистрілили прямісінько в око.
-Знаєш, який від цього звук? -Вони розстріляли всю кімнату. Отямся!
Що за хрінь?
Обоє тут?
Так, вони тут.
Юсуфе, познайомиш нас?
Так, це Нікі й Морґан.
Це все?
Брехати не буду. Слабувато.
У нас є запитання про Маямі.
Ми не…
-Ми нічого поганого не зробили. -Нічого поганого?
Ви допомогли укласти угоду на 100 кіло кокаїну.
Ми уважно стежили за всім цирком, що цей тупий росіянин влаштував у Маямі.
За винятком п'яти хвилин у туалеті
із сином лідера бразильського картелю.
І ти…
Нікі.
Нікі?
-Про що він говорить? -Не знаю. Нічого такого.
У нього була душевна криза.
Що за криза потребувала приватної аудієнції?
Знаю, це видається підозрілим.
Але це не має стосунку до картелю.
Я пастор, гаразд? Йому була потрібна духовна підтримка.
Що мені із цим робити?
Настав на цього шанованого пастора,
і якщо він не відповідатиме на наші запитання,
коли ми дорахуємо до десяти, стріляй.
-Стривайте. Це можна обговорити? -Десять.
Про що ви говорили з Філіпе?
Про особисте. Це не стосується його сім'ї.
-Дев'ять. -Він займе місце батька?
-Не знаю. Ми про це не говорили. -Сім.
Я б сказав, якби це мало стосунок до вас, його батька чи будь-чого, що тут коїться.
Богом клянуся.
-Я пастор, що клянеться Богом. -Він каже правду?
-Ти кажеш правду? -П'ять.
Чому б мені не казати правду?!
-Чотири. Три. -Та що за хрінь?!
Або стріляйте, або повірте на слово.
-Мені нічого більше сказати. -Один.
Чорт із ним, стріляй.
Ви серйозно?
Стріляй.
Я не можу.
Ні!
Гаразд, я вірю тобі.
Якби це залежало від нас, ми б зарядили пістолет для розваги.
Я їду в круїз на пів року зі своїм хлопцем, гаразд?
Можете про мене не хвилюватися.
Думаю, наш бос не буде в захваті,
дізнавшись, що слабка ланка кружлятиме на лайнері
з незнайомцем наступні пів року.
Ти ж не розповідав про це своєму хлопчині…
Таріку.
…Таріку, перш ніж замовити круїз, еге ж?
Сподіваюся, ти кажеш правду. Бо якщо ні,
ми вас знайдемо.
Від нас не сховаєшся.
Ми ще побачимося, і то раніше, ніж вам би хотілось.
Дякую, що не стріляв у мого брата.
Ти з мене, бляха, знущаєшся?
Він буквально викрав нас, зв'язав, наставляв мені в обличчя пістолет
й підставив цілу купу людей, яких через нього вбили.
-Гаразд! -Та що ж із тобою не так?
-Я гадала, це мило. -Такі твої стосунки з чоловіками?
-Годі! -Вічно знімаєш їх із гачка?
-Вони всі в мене на гачку. -Це багато пояснює.
-Дуже багато пояснює. -Ти на гачку.
Я не на гачку. Закрий свій клятий рот!
Розв'яжи мене!
Не треба.
Привіт.
Ніку, ти ставиш мене в безвихідне становище.
Я знаю. Знаю.
Мені дуже шкода.
Що нам робити?
Не знаю.
Ніку, ми за бісів крок до мети.
За півтора місяця ми сядемо на лайнер і зникнемо на пів року…
Я не можу поїхати в круїз.
Що ти таке верзеш?
Мене викрали вчора ввечері, і я не можу поїхати в круїз.
-Що? -Я знаю викрадача. Це не його провина.
-Вибач. Я не можу. -Не треба нічого робити.
Уже нічого не треба. Більше… нічого не поробиш.
З тобою все гаразд?
Так, усе добре.
Гадаю, тобі варто поїхати в той круїз.
Без тебе не поїду. Це жорстоко.
Зовсім ні. Ти ж планував зі мною чи без мене.
Гадаю, варто поїхати.
Ти думаєш, я маю поїхати в круїз?
Чи ти кажеш мені поїхати в круїз?
Я кажу тобі,
що думаю, що тобі варто поїхати.
Ніку, що ти накоїв?
Найхріновіше те, що я і сам не знаю, що накоїв.
Я б сказав, що майже нічого.
Ти брехав, Ніку.
І найстрашніше те, що тобі це так легко дається.
Мені шкода.
Так, мені теж.
Камінь, ножиці, папір. Перемога!
Камінь, ножиці, папір. Є!
Камінь, ножиці, папір. Перемога!
Ти п'ять разів поспіль кинула камінь.
-Еге. -Ти навіть не стараєшся.
Камінь, ножиці, папір. Пе…
Якесь безглуздя. Я не хочу робити цього з тим чоловіком.
Усе зводиться до хитрощів, а мене це геть не цікавить.
У цьому й суть гри.
Завжди корисно глянути на ситуації очима суперника, пані Мореллі.
Дякую, Кевіне.
Кевіне?
-Так, ведмедику? -Молодець. Іди туди.
Принада квітів у тому,
що вони підходять і для перемоги, і для поразки.
Аннетт, дай тобі Боже здоров'я. Дякую, що прийшла.
-Як ти тримаєшся? -Усе добре.
-Морґан. -Привіт.
-Треба почекати… -О, гляньте.
Том готовий?
Власне, ні, не готовий.
Я щойно говорила з паном Дональдсоном,
який вирішив визнати поразку.
Після самовідводу Тома комісія оголошує Лінду Мореллі новою очільницею міста.
Я…
Боже мій!
Вітаю!
Ліндо, бачиш, найкращі завжди перемагають.
-Боже мій. -Може, по чарці? Чи по шість?
Чи по шість.
Люба!
Боже мій.
Привіт.
-Вітаю, Ліндо. -Дякую.
-Не очікувала побачити тебе. -Не міг проґавити.
-Усе добре? -Так, просто радий за тебе.
Це дуже мило з твого боку.
Знаєш, Наталі теж би не завадили такі обійми.
Гаразд.
-Хіба ми настільки близькі? Я не знаю. -Просто обійми мене. Ось так.
О, а це що таке?
Лікар казав, що не обов'язково носити це весь день.
Я хочу повернутися в зал, і це не в лікаря хлистова травма.
Наступний церковний з'їзд має бути для анонімних алкоголіків.
Моя єдина дитина.
Це справді потрібно?
-Так. -Гаразд.
-Як ти почуваєшся? -Ліпше.
Болить лише тоді, коли я рухаю шиєю.
Тільки погляньте на себе.
Якщо ви впоралися з тим, що ти його переїхала,
то впораєтеся майже з усім.
-Правда ж? -За це й вип'ємо.
Коли Макс був маленький,
батько забув його в автокріслі на даху машини.
Проїхав пів кварталу, перш ніж збагнув це.
-Боже мій. -Ми щодня сумуємо за твоїм татком.
-Правда, котику? -Так, правда.
Можна тебе на хвилинку?
-Нагорі є дещо, із чим ти можеш допомогти. -Так, авжеж.
-Ой, даруй. Дякую. -Так.
Ого.
Не можу повірити, що ніколи тут не була.
Я теж.
Я так пишаюся твоєю мамою.
Колосальна праця.
І я дуже рада, що ми з нею скоро поріднимося.
Так, я теж дуже рада.
Слухай.
Я знаю, що ти більше не кохаєш мого сина.
Проблема в тому, що він дуже сильно кохає тебе.
І я хочу, аби ти знала: якщо в тебе були думки покинути його,
можеш про них забути.
Даруйте?
Я кажу тобі,
що ти вийдеш заміж за мого сина.
До речі, я забула запитати. Як пройшов церковний з'їзд?
Я чула, усе пішло не за планом.
Знаєш, Макс був би спустошений, якби з тобою щось трапилося.
Можна навіть сказати,
що твої заручини з моїм сином
стали єдиною причиною, чому ви взагалі повернулися додому живими.
-Якого біса ви сюди приперлися? -Збав звук.
Не знаю, чого ви хочете, але зараз не час.
Не вплутуйте в це мою сім'ю.
Нас запросили, недоумку.
Відкрий.
Так.
Я чула, що ти через багато пройшла, аби повернути його мені, і подумала:
«Який ідеальний подарунок на заручини». Я вгадала?
Еге ж.
Ласкаво просимо в сім'ю.
Дай-но сюди.
Твоє здоров'я.
Ось так.
Затісно?
Так, трохи.
Ти звикнеш.
Ось так.
Я думала, ви займаєтеся нерухомістю.
Так і є.
Серед іншого, звісно.
Поглянь-но.
Бережи його.
Не хочу, щоб воно знову опинилося в могилі.
І якщо ти ще раз наїдеш на мого сина,
я особисто тебе, нахрін, завалю.
Ходімо?
Усміхаймося.
-Морґан. -Треба поговорити.
Італійці тут.
Це логічно, бо Аннетт — їхня боска.
Що ти несеш?
Іван і Андрєй працювали на італійців. Італійці працюють на Аннетт.
Це було для неї.
Усе це було для неї.
Хвилиночку уваги!
Наша нова пані мер — Лінда Мореллі!
Дякую вам всім. Це життя просто дивовижне.
Я знаю, що лише половина міста проголосувала за мене,
але повірте, я працюватиму так, щоб усі мешканці міста пишалися мною.
Я хочу подякувати своїй доньці Наталі,
яка допомагала мені зі всім,
і Нікі та Морґан за все, що вони зробили.
А особливу подяку я хочу висловити Аннетт Зофреа
за те, що організувала цей захід.
Аннетт, ти моє рятівне коло.
Вона мій талісман,
і я вже не можу дочекатися, коли наші родини об'єднаються офіційно.
Ми в пеклі. Це пекло.
-Любий. -Люба.
Дві потрійні горілки із содовою. Тобі що?
Я нічого не хочу. Що робитимемо?
Я забула проголосувати.
Я була така зайнята, що забула проголосувати.
Моя матуся могла програти через мене.
Але ж не програла. Тож усе добре. Іди потуси з Кевом.
-Байдуже. -Кев.
Морґан.
Наталі, дай нам п'ять хвилин.
Годі!
Ви завжди мене перебиваєте. Припиніть. Я розмовляю зі своєю сестрою.
Морґан, навіть, бляха, не смій цього робити.
Не робити чого?
Не виходь заміж за Макса, Морґан.
-Що? -Боже.
Кевін такий зануда, що мені з ним хочеться вмерти.
Наталі, ти перебрала, гаразд?
Просто згинути. Щовечора, коли я повертаюся додому, він там,
сидить за своїм комп'ютером зі своєю еректильною дисфункцією
і своїми розмитими особистими кордонами…
-Божечки, Наталі. -Я знаю.
Але потім настає момент, коли ситуація, яка тобі не подобається,
починає завдавати тобі болю.
На твоєму місці
я б тікала, нахрін, поки ти ще можеш.
Перепрошую.
Не хочу бути надто сентиментальною,
але я гадаю, що цей момент треба відсвяткувати. Синку?
-Джіо, фото? -Так.
Будь ласка, підійдіть до сходів.
Ліндо.
Став тут.
Станьте ближче.
Гаразд.
За сім'ю.
-За сім'ю. -За сім'ю.
Три, два, один.
Переклад субтитрів: Юрій Муха