Hollywood bedømmer suksess etter kinolister og Oscar-priser.
Hvordan bedømmer du suksess?
OK, ikke noen kassasuksess og du har aldri ...
Hva skal jeg si? Har aldri vunnet Oscar.
Hvordan bedømmer du suksess?
Arbeidets verdi.
Action!
I 1998 var jeg inne i en lav periode igjen.
Jeg sto utenfor den amerikanske filmindustrien.
PÅ SETTET / KUNDUN / 1997
Den siste filmen som fikk ordentlig anerkjennelse,
og som var litt innbringende, var Casino.
Ja, og spark ham et par ganger.
Ingen vurderte meg for noe,
og det var visse prosjekt jeg ville gjøre.
Marty og jeg hadde laget Bringing Out The Dead.
På den tiden ville Marty lage filmer med stadig større budsjett.
Han så seg selv som en freskemaler, sa han,
som malte på større og større lerret.
Jeg måtte få tak i penger.
Jeg trengte en livredder til å finansiere det.
Og det var da Mike Ovitz kom inn i bildet.
Han hadde startet nytt firma, kom til meg og sa:
"Vi har med en ung skuespiller, Leo DiCaprio. Ham må du møte."
Jeg kjente ham via Bob De Niro.
"Hold øye med den gutten," sa jeg. "Han er ... interessant."
- Leonardo, her borte! - Leonardo!
Hvordan føles det å være sexsymbol?
Er jeg sexsymbol?
SEX! SPESIALNUMMER
KYSS MEG
De nominerte i kategorien Beste mannlige birolle er
Leonardo DiCaprio, Hva er det med Gilbert Grape?
FØRSTE OSCAR-NOMINASJON, 19 ÅR
Når så du Martys filmer?
Jeg hadde laget Et gutteliv med Robert De Niro,
og bestemte meg for å se hele filmografien til Marty.
I hvert fall alle De Niro var med i.
Jeg slappet av på sofaen og så på video ...
Tro meg, Jerry, jeg er veldig god. Helt konge.
De filmene påvirket meg dypt som ung.
Og så, etter Titanic,
var jeg ikke lenger en indie-skuespiller.
Jeg ble en person som kunne finansiere mine egne prosjekt.
Så det var: "OK, hva vil du gjøre?"
"Jeg vil jobbe med Martin Scorsese. Hva har han?"
5. METODEREGISSØR
Vi brakte Leo og Marty sammen.
Jeg hadde møtt Marty, bare hilst på ham.
Men et offisielt møte.
Han sa han alltid hadde villet lage Gangs of New York.
Jeg sa: "Si til ham at jeg er med.
Uansett hvordan manuset ser ut, gjør vi det."
- Når fant du boken? - 1. januar 1970.
Det var før du laget På skyggesiden.
Ville finansiere den etter Den rasende oksen,
og det gikk nesten, men den var for dyr.
Han ville lage den filmen lenge.
Det er jo opphavshistorien, ikke sant?
Byens historie fascinerte meg,
og historien bak gjengene.
Faren min snakket om 40 Thieves.
Det var som om samfunnet utspilte seg på gatene.
Spesielt Five Points, som ble kalt
verdens verste slum på 1850-tallet.
Jeg ville skape den verden
som ingen hadde sett på film før.
I nabolaget mitt hadde jeg hørt historier om dette.
ÅPNINGSTALE PÅ SETTET
Tenkte det skulle vært en bra film,
og så fant jeg ut mer og mer om det.
Det var ikke en by, men en stat i krig.
Jeg utfordrer ...
med kampens eldgamle regler ...
Jeg snakket med Daniel om ideer om tidsperioden.
Jeg åpnet boken, og der var Bill the Butcher,
og han så ut som ham. "Se der," sa jeg.
"Så klart du må gjøre dette.
Alt du trenger er en bart, se, det er en klassiker."
Den historiske figuren ble ansett som en ekte helt i samfunnet.
Bill "The Butcher" Poole fra Five Points
sto i stadig strid med hver eneste ire han visste om.
... hvem som har makt over Five points.
Vi innfødte, med medfødt rett til dette fine landet?
Eller utenlandske horder som forderver?
Måten historien ble fortalt på var så profetisk,
på grunn av den ... den latterlige ideen om nativisme.
Din fordømte irske nigger, hvem jobber du for?
Vi snakker engelsk her i landet, hvem jobber du for? Ser du kniven?
Jeg skal lære deg å snakke engelsk med denne jævla kniven.
Familien min har innvandrerbakgrunn.
Jeg lærte mer og mer om ...
velkomsten som immigrantene fikk ...
Reis tilbake til Irland, mick.
... fra begynnelsen av med irene.
Irene lærte seg å takle alt dette.
De klarte seg, men de måtte kjempe imot.
De kjempet mot Know-Nothingpartiet og Wide-Awakes.
Som var som datidens Proud Boys.
Irene måtte slåss for plassen sin.
Ildsjelen erkebiskop Hughes sa: "Hvis dere brenner ned en katolsk kirke,
brenner vi ned de protestantiske kirkene." De slo tilbake.
De sloss langs muren mellom Mulberry og Mott.
PÅ SKYGGESIDEN / 1973
Vi hang ofte rundt gravsteinene deres da jeg vokste opp.
Det var den gamle verden.
Det ser ut som New York. Fantastisk.
Det var som sci-fi baklengs.
- Dette er Five Points. - Det er det.
Visjonen vår var å skape hele New York sentrum i Cinecittà Studios,
på grunn av Fellini- og Pasolini-filmene som ble laget der.
Det betydde så mye for meg. Og George Lucas kom for å se meg.
Og han sa: "Ingen vil noensinne lage en film som denne igjen.
Dette settet vil aldri bygges slik igjen."
Det var en episk film for millioner av dollar
der de gjenskapte New York ved århundreskiftet.
Ansvaret det fører med seg er som: "Herregud.
Vær forsiktig med hva du ønsker deg. Det er en skremmende opplevelse."
Dette er leveren.
Nyrene.
Hjertet.
Daniel og Marty hadde jobbet sammen før.
Første dag på settet husker jeg at
de diskuterte hvordan man skulle skjære opp kjøttet.
Daniel hadde med seg en slakter, og de brukte flere timer
mens alle på settet satt der
og diskuterte kotelett eller kam.
Slik dreper man.
Og slik.
Hovedpulsåren. Slik dreper man.
Din tur.
Et sånt intenst samarbeid mellom regissør og skuespiller
hadde jeg aldri sett til de grader før.
Martin søker. Og hvis du vil ta det videre,
oppmuntrer han deg alltid til å gå videre.
Han er så fylt av glede og oppmuntring
over hvor langt du kan ta noe.
Hopp sann!
Og var det ikke da du brakk nesen din?
Jo.
Jeg hadde så mye blod i fjeset
at man ikke kunne se at mesteparten var mitt eget.
Det var min idé. Min egen feil.
Så jeg betalte vel prisen for det.
Hva vil dere ha? Ribbe eller kotelett? Kam eller skank?
- Leveren! - Milten!
Jeg hadde vært så besatt av det prosjektet i årevis,
at jeg ga alt jeg hadde.
Og det betydde å konfrontere Harvey Weinstein.
HARVEY WEINSTEIN, PRODUSENT, GANGS OF NEW YORK
Harvey var en selger og kjeltring. Ikke en kunstner.
Men han ville sitte ved kunstnernes bord,
og det var slik han fikk komme inn.
Men Marty er så fast bestemt på å få jobben gjort,
at han har klart å jobbe med veldig vanskelige produsenter.
Og det er et stort talent.
For man kan ikke lage disse storfilmene uten den typen finansiering.
Han elsket film,
og han ville lage spektakulære filmer som på 50- og 60-tallet
slik David Lean og Metzger gjorde.
Det ville jo jeg også, men på min måte.
Og han går ut av bildet.
Jeg ville lage noe som var så autentisk som mulig
etter det jeg kunne forstå,
og det jeg hadde studert og undersøkt gjennom årene.
Han var også nødt til å selge en film.
Og det verste for ham var hattene. Han ville ikke se noen hatter.
Jeg sa: "Alle brukte hatt. Alle.
Hva vil du jeg skal gjøre? Alle bar hatt."
Jeg vil bare se ansiktet ditt.
Ingen skade ment.
Samtidig ville ikke han miste publikum
fordi noe så fremmed ut.
- Eller ikke vakkert? - Ja. Akkurat.
Det er en vakker mann og vakre kvinner.
Man vil at folk skal få se dem.
Man må jobbe med det. Man lager en film sammen.
Og det er jo de som gir deg penger også.
Det er forhandling.
For det er enten det eller ikke å få laget filmen.
Når du går inn i denne typen arbeid, føder du deg selv
inn i en verden av konflikt og korrupsjon.
Det er alltid opposisjon mellom penger, der makten er,
og de kreative menneskene
som prøver å fortelle historier med de pengene.
Jeg filmet på en viss måte,
etter tegningene mine, så det tok lenger tid.
Så Harvey ble rasende.
"Det koster for mye," sa han.
Og noe av det ville ikke studioet betale for.
Så jeg måtte virkelig fokusere på
det jeg ville filme, det jeg syntes var viktig,
for å få kontroll over det som var igjen av produksjonen.
Presset var stort.
Men Martin er en slåsskjempe.
Han er den siste som gir seg.
Jeg kjempet for å få det jeg trengte, men jeg hadde en svakhet.
Nemlig at jeg hele tiden endret manus.
Historien er ikke ferdig til dags dato.
Det var mange diskusjoner om manuskriptet.
Det utviklet seg på løpende basis.
I noen tilfeller improviserte vi.
Og det betydde jo at, du vet ...
De som hadde kontrollen sa: "Hva driver du med?"
Det var noen forfattere som drev omkring.
En av dem var spion ... fra Weinsteins side.
Og han sp... Han spionerte.
Avla rapport om alle våre forseelser og sånt og ...
En gang mistet Martin fatningen og kastet et skrivebord ut gjennom vinduet.
Det var i tredje etasje, hvis jeg husker riktig.
Jeg går inn, ser skrivebordene og produsenten,
og jeg tok skrivebordet og dyttet det over.
Og den ...
Medarbeideren som var med, sa: "Det er ikke hans skrivebord."
Det var en spent situasjon. Alle var ...
Det var vanskelig.
Scorseses etterlengtede storfilm,
Gangs of New York har premiere over hele landet.
- Hallo. - Hallo.
Budsjettet til filmen var sprengt, så alt sto på spill.
Jeg gjorde alt jeg kunne for å få publisitet.
Den virkelige grunnen til at Marty er her,
er å prøve å tjene tilbake litt av de pengene.
Jeg vet ikke engang hva som selger en film.
Å være på tv, tydeligvis, og snakke om filmen,
og oppdage at du er, vel, vennlig.
Ja, ja.
Gangs of New York har premiere neste fredag. Velkommen, Martin Scorsese.
Den lyktes heldigvis veldig bra.
Det var en populær film på kinolistene.
Og kritikerne elsket den.
EN MODIG, SJELDEN VISJON. FABELAKTIG!
Men Gangs var noe ... Det var en besettelse.
Og det var noe som, selv om jeg fullførte den,
blir den aldri ferdig. Den er ennå ikke ferdig.
Så, etter min mening, vet du hva ...
Jeg ga den ut så godt jeg kunne under omstendighetene.
Legge den fra seg, puste dypt.
Og det var det jeg klarte å gjøre til sist.
For på det tidspunktet i livet mitt
fant jeg en slags stabilitet, og det var Helen.
Helen tok kontakt med meg før vi møttes.
Hun ga meg denne ... sendte meg denne bønneboken.
Det er et brev i den.
Jeg kjente henne ikke, hun var liksom fan. Og jeg sa: "Er det ikke utrolig?"
Fordi vi møttes et år senere, ikke sant?
Og ett år senere møttes vi mer.
Møtte Helen da jeg jobbet med en bok
om den store britiske regissøren Michael Powell.
Jeg kjente Helen da hun var Random House-redaktør.
Hun var en av de kjente redaktørene der.
... en ung poet som bor i et samfunn
der penger og teknologi har tatt over makten.
OPPTAK FRA EN JULES VERNE-DOKUMENTAR, 1994
Helen er fra en helt annen verden enn den Marty vokste opp i.
Tipp-tipp-oldefaren hennes underskrev uavhengighetserklæringen.
Hun er fra den verden.
Det var en annen verden og en glimrende kombinasjon.
- Sånn ja, flink pike. - Hitchcock-vinkel.
Det var slik Francesca ble født,
den 16. november 1999.
Hun var ganske tidlig født, fem uker.
- Å, du store min. - Ja.
Vi mistet nesten begge to ...
klokken fire på morgenen.
Hun fikk meg da hun var 52.
Det var en veldig vanskelig graviditet.
Så jeg ble liksom ...
De kalte meg mirakelbabyen sin.
En sånn stor pike.
En stor, furten pike.
Alt forandret seg.
Faren min var liksom alltid der for meg.
Jeg husker at han leste masse bøker for meg da jeg var liten.
Han leste Bibelen for meg.
Hver kveld leste vi mer og mer.
Jeg tror han var veldig impulsiv da han var yngre.
Han prøvde bare å finne rett vei, og jeg tror han fant den sammen med moren min.
Det tok en stund.
Etter skjærsilden med Gangs of New York,
sa jeg: "Nå vil jeg lage en film."
Jeg vil gjøre noe, føle meg fri og lage noe spektakulært, på en måte.
Start dem!
Og det var da jeg fikk manuset til The Aviator.
"LUFTENS DEMONER", FØRSTE ÅR
Leo hadde lest en bok om Howard Hughes. Vi hadde et veldig bra manus.
Den handler om filmskaping og luftfart
og en kjærlighetshistorie mellom ham og Katharine Hepburn.
Og jeg tenkte: "Wow, Hollywood på 20- og 30-tallet, herregud."
Flyscenene, actionfilmskaping.
Fy faen!
The Aviator var som
hvis jeg kunne være en regissør som bare kom inn og gjorde noe,
men den har mange elementer jeg liker og som jeg kan identifisere meg med.
Hvorfor ser de så langsomme ut? Det var ikke sånn.
De ser ut som noen jævla modeller.
Man følte et fellesskap
som Marty hadde med rollefiguren Howard Hughes.
Å faen.
Han forsto dypt ...
CATE BLANCHETT, SKUESPILLER
... omfanget av ambisjonen hans.
- Ikke si at det ikke går an. - For sterk gyroskopisk kraft.
Skal disse flyene gjøre tønneruller, krasjer de.
Det er filmens klimaks, Frank, for faen. Få det til.
Da han åpnet manuset
og så filmen Luftens demoner som Howard regisserer,
står det: "Tredje år." Jeg tror han sa: "Wow, denne fyren er som meg."
"LUFTENS DEMONER", 3. ÅR
Han ga seg ikke før alt var perfekt.
Howard Hughes er i ferd med å klippe 40 kilometer film.
Han er like besatt som Howard Hughes. Marty er utrolig besatt.
Veldig nøye.
Ikke nok. Disse naglene må være helt jevne.
Hver skrue og sammenføyning må være forsenket.
Han forestiller seg storyboards.
Noen ganger er de utrolig detaljerte der det er en viss scene
som han er bestemt på å filme fra hver eneste mulige vinkel.
Jeg husker da jeg fløy Spruce Goose for første gang i The Aviator.
Hånd på spake, ansikt.
Og så hånd på spake, høyre øye.
Hånd på spake, venstre øye.
Ekstremt nærbilde av øynene mine.
Over hodet, vidvinkel.
Og i to dager var det bare: "Gi mer gass."
UBRUKTE SCENER, THE AVIATOR
Jeg holdt nesten på å gå fra sans og samling.
Herregud, jeg blir gal.
Howard Hughes er megaloman,
og også et geni i det han gjorde.
Og han har en liten feil
som ødelegger ham. Det har mye med kontroll å gjøre.
Akkurat der, Bob.
Om kontroll ...
Du gikk glipp av det.
... hvor langt tar man kontroll? Kan man kontrollere alt?
Tror du at du kanskje vil lage flere filmer med Leo?
Ja, for vi hadde en lang reise med den.
Man lærer seg å jobbe med hverandre.
Under Gangs of New York tenkte jeg:
"OK, det er første gang vi jobber sammen."
I den alderen var jeg sikkert irriterende med spørsmålene mine.
Jeg spurte om slutten, om hva motivasjonen til rollefiguren min var.
Eller så kan det være et dunk istedenfor et smell mot gulvet.
Det var et øyeblikk da han så på deg som:
"Mm. Hmm. Å, OK. Jeg skjønner, jeg skjønner."
Det tok en stund etter Gangs før jeg forsto
at han lar deg finne ut ting på egen hånd.
Jeg ...
Jeg liker ørkenen.
Jeg husker spesielt én scene.
Rollefiguren min, som har OCD, har låst seg inn i visningsrommet sitt.
De vil få ham ut av visningsrommet,
så de sender Katharine Hepburn for å snakke med ham.
Howard, lås opp døren med én gang.
Men han vil ikke,
kan ikke slippe henne inn på grunn av de innbilte bakteriene.
Jeg kan ikke, kjære.
Jeg hadde gjort ti, tjue, kanskje tretti tagninger.
Noe var forferdelig galt, jeg vet ikke hva.
Han hadde et uttrykk.
Han ville ikke si hva jeg skulle gjøre, men det var ...
Han sa liksom: "Noe er galt her, og dette fungerer ikke."
Han fortsatte å spille.
"Vær så snill, jeg trenger deg. Jeg lider sånn."
"Vil du at hun skal komme inn?" "Nei." Jeg sa: "Ikke gjør det da." Ikke sant?
Jeg kan høre deg, Katie.
Jeg kunne alltid høre deg, til og med i cockpiten når motorene var i gang.
Vel, det er fordi jeg snakker så jævlig høyt.
Da forsto jeg: "Åh.
Dette handler om å bli mann."
Jeg er glad du er der, Kate.
Gå din vei. Kan du gjøre det?
"Jeg elsker deg, men ikke akkurat nå, kjære."
Gå herfra nå. Jeg ser deg snart.
Jeg tenkte: "Det hadde jeg aldri tenkt på."
Men det var ikke noe han sa jeg skulle gjøre.
Det var noe han instinktivt visste var galt.
Han ville ikke si hvordan jeg skulle spille.
Han ville jeg skulle finne det ut selv.
Filmingen var bra, og folk likte den virkelig.
Den ble nominert til... til Oscar.
- Elleve Oscar-nominasjoner. - Uslåelig.
Flott.
Antallet nominasjoner var overdådig.
SCORSESES AVIATOR: 11 NOMINASJONER
Og søkelyset ble satt på det faktum at Marty aldri hadde vunnet.
Martin Scorsese er en amerikansk mester
som aldri har vunnet Oscar for Beste regissør.
Taxi Driver, Den rasende oksen, Mafiabrødre, lang liste, men ingen Oscar.
Jeg er klar over det, ja.
På skyggesiden ble helt ignorert av Hollywood.
Det var enda verre med Taxi Driver. Det var veldig stygt.
Jeg og Schrader ble ikke nominert. Den rasende oksen derimot.
Alle trodde Marty skulle vinne da.
Derfor var King Vidor der for å gi den til ham,
for de visste at han var Martys mentor.
Og vinneren er Robert Redford ...
Han skulle ha fått et knippe Beste regissør-priser.
Han har fått mange nominasjoner.
Barry Levinson for Rain Man.
Kevin Costner for Danser med ulver.
Gangs var utrolig, for vi hadde 11 nominasjoner og tapte alle.
... til Roman Polanski.
Med Aviator tenkte jeg: "Kanskje de gir meg en Oscar nå."
Gleder du deg til Oscar-gallaen?
Jeg ... du vet, gleder meg på en engstelig måte.
Det er en storfilm.
Typen film som akademiet forhåpentligvis anerkjenner.
Ingen tvil om det.
Det hadde vært spesielt om det skjedde nå.
Min første gang på Oscar-utdelingen,
og jeg satt rett bak ham.
Jeg husker at Cate Blanchett vant.
Cate Blanchett, The Aviator.
Thelma Schoonmaker vant.
Denne er virkelig ... like mye din som min, Marty.
Den vant for Beste kostyme. Alle vant og vant.
Og Oscar-prisen går til ...
Clint Eastwood for Million Dollar Baby.
Hvor gjerne vil du vinne Oscar for regi?
Jeg, personlig ...
... tror tiden er ute.
Jeg tror det er delvis p.g.a. vold,
men også fordi han er veldig ...
THELMA SCHOONMAKER, FILMKLIPPER
... imot å være for rett på sak.
Han vil ikke si hva man skal tenke, slik mange filmer gjør.
Mange filmer sier hva du skal tenke, man ikke han.
Han vil at man skal føle det.
Mangel på moralsk konklusjon er signaturen hans.
Han er ikke interessert i å ...
JODIE FOSTER, SKUESPILLER
... å fortelle deg historiens moral.
Filmene hans handler om de tingene, uten å analysere,
som vi aldri vil forstå om oss selv,
men han bare legger det frem. Han sier: "Dette føler jeg.
Det er dette jeg føler akkurat nå." Han skaper disse figurene,
og vi må finne ut av det. Vi må gi det mening.
Jeg husker New York, New York.
Da jeg laget slutten, fikk jeg dem til å gå bort fra hverandre.
George Lucas sa:
"Hvis de er sammen, tjener du 10 millioner dollar til på kino."
Han har rett.
Han har helt rett.
Men jeg kan ikke ... si det: "Jeg gir dere en lykkelig slutt." Jeg vet ikke.
Jeg hører ikke hjemme i Hollywood.
Jeg har ikke et sånt tankesett.
Selv om jeg beundrer det, og en del av meg ville være sånn,
kommer jeg ikke fra den slags ting. Jeg vet ikke hva faen jeg ... du vet.
Jeg gjør det jeg gjør.
Ja, sett i gang.
Klare og action.
Bra, unger.
OK.
Det er bra. Ålreit, bra. OK.
Jeg fikk et interessant manus.
En vill gangster-greie, The Departed.
Den handler om ... informanter.
461 ... basert i Boston-politiets verden og Bostons underverden.
Jack Nicholson spiller hovedgangsteren.
Og den er ... Den er vel som de andre filmene jeg har laget.
Jeg hadde kjent Jack i mange år, men aldri jobbet med ham.
Da jeg ga ham manuskriptet, ringte han tilbake og sa ...
Det første han sa var: "Gi meg noe å spille."
Og jeg forsto så klart at rollefiguren, slik den var skrevet,
mer eller mindre var: "Jeg er sjefen."
Det første som sto var: "Han er elegant kledd."
Vel, nei. Det skal vi ikke ha.
Vi gjør ham ufin.
En mann kan se på hva som helst og gjøre noe av det.
Departed har mye med moralsk konflikt å gjøre,
følelsen av tillit og hvem du kan stole på.
For på det tidspunktet hadde vi gått i krig basert på falske anklager.
"ONDSKAPENS AKSE"-TALEN 2002
Det irakiske regimet har planlagt å utvikle miltbrann ...
Jeg kaller det moralens kjerne.
... og atomvåpen.
Og Departed gjenspeiler det. Alle gir informasjon om hverandre.
Han gir informasjon til FBI.
Selvfølgelig snakket jeg med FBI.
Vet de hvem jeg er?
I Casino tror jeg de har nok moral til å vite at de er umoralske.
I Departed ...
er det forbi amoralsk.
Vi hadde forhåndsvisning i Chicago.
Det gikk meget bra, som en rockekonsert.
Folk lo og skrek på de rette stedene.
Den kvelden var en av mitt livs største opplevelser.
Men så kom studioet inn, og de likte den ikke.
De ville virkelig at en av dem skulle overleve.
Ja.
De syntes at Billy, Leos rollefigur, skulle overleve.
Marty nektet å la det skje.
Jeg sa: "Hvorfor må én overleve?" Han svarte: "Da har de en franchise."
Det gikk ikke bra.
Marty sa bare ...
... "Dere vil ikke at de skal dø på slutten. Da jeg leste manuset,
var det det jeg likte best. Alle dør. Jeg syntes det var bra.
Og jeg tenkte: 'Jeg vil lage denne filmen.' Jeg, Marty, Marty Scorsese.
Er dere sikre på at dere vil at Marty Scorsese skal lage filmen?"
På dette tidspunktet lo alle. Han vant, og fikk beholde slutten sin.
Bare drep meg, for faen.
Det var ikke som: "Vi vant."
Det var ikke sånn. Jeg var lei meg.
Jeg skal drepe deg.
Studioet likte bare ikke filmen.
De ville ha en franchise. Jeg skjønner det.
Jeg kunne ikke gi dem det, jeg ville ikke,
og de var veldig sinte på meg, og det føltes veldig galt.
Jeg forsto at jeg ikke kan lage filmer med studioer mer.
Men vi ble Oscar-nominert.
Jeg ble overrasket, fordi det er en tøff, vill, fæl film.
Vi tre er her siden vi vet hvor godt det føles
å vinne en Oscar for regi.
Oscar-kvelden til The Departed, du vet ...
Francis, Steven og George Lucas var der,
de han vokste opp i bransjen med, og de skulle presentere prisen.
Jeg sa: "Hva skjer?"
Og Oscar-prisen går til ...
Martin Scorsese.
Takk skal dere ha!
Tusen takk.
Takk. Takk.
Takk. Vær så snill. Takk.
Kan dere dobbeltsjekke konvolutten?
Takk, så ...
Jeg mener, jeg er overveldet over å bli æret av akademiet ...
Jeg ble så overrasket over at akkurat den filmen ble akseptert.
Men problemet var at jeg aldri ga opp.
Og ... Hvor kan jeg banke i bordet?
De sa hver gang: "Hæ, nå er han her igjen."
Mange har ønsket dette for meg i årenes løp.
Fremmede, jeg går langs gaten, noen sier noe til meg.
Jeg går til legen, jeg går inn i en heis eller noe, og folk sier:
"Du burde vinne." Jeg tar røntgenbilder. "Du må vinne."
Og jeg sier takk.
Jeg vet ikke hva som skjedde, ærlig talt.
Men det skjedde.
Da de ropte ut navnet ditt,
var ... dukket ordet "endelig" opp i tankene dine?
Det er et godt spørsmål.
Jeg takker Gud for at jeg ikke fikk den før,
for jeg tror min egen svakhet for hybris hadde vist seg.
Jeg vet ærlig talt ikke om jeg var sterk nok til å få den tidligere.
Jeg er glad for at det skjedde nå.
Og da jeg så Steven smile,
tenkte jeg: "Åh ... Nå er noe på gang."
Men jeg er glad for at det tok så lang tid. Det var verdt det.
Rent formelt, med The Departed,
kom filmindustrien til ham på en måte.
Han lager filmer som driver ham fremover,
og Leo har ...
en heldig kombinasjon av talent og kommersiell levedyktighet
som ga Marty et kommersielt fotfeste
som han aldri hadde hatt før.
Det er sjelden man finner noen som er så populær og dyktig.
Han var ikke redd. Han bare gikk til forskjellige steder, ikke sant?
Han hadde ingen grenser på den måten.
Det som utviklet seg følelsesmessig i Departed var vesentlig.
Og etter det bestemte vi oss for å lage én film til sammen.
Manuset var en hard nøtt å knekke,
siden det var eksistensielt og handlet om drømmer.
Det går bra.
Og egne mareritt
som krøp inn i hjernen til noen som var sinnssyk,
men publikum visste ikke om det.
Det var en syk collage av forskjellige ting som pågikk,
og forskjellige figurer som kom og gikk.
Si meg hvordan de tok deg hit.
De visste det!
Forstår du ikke?
Alt du hadde for deg, hele planen din.
Dette er et spill. Alt dette ... er for din skyld.
Du undersøker ikke noen ting.
Du er en jævla rotte i en labyrint.
Det var en urovekkende film å lage.
Vi visste ikke om vi fortalte ...
sannheten i historien, eller var det innbilning?
Var det fantasi?
En illusjon han hadde? Vi visste ikke lenger.
Skuespillerne gikk gjennom dialogen, og vi innså:
"Vent litt, denne replikken kan bety tre ulike ting."
Det gjorde meg ...
Jeg fikk et ...
Jeg fikk liksom et forlenget anfall av panikkangst.
Kom igjen.
Jeg klarte ikke å ta en skjorte av kleshengeren og ta den på.
Det begynte å føles som et hjerteinfarkt.
Jeg satte meg ned, og det føles som om ...
Man kan ikke puste, man kan ikke ...
Og det skjedde ...
åh, mange ganger i løpet av dagen, og det gikk ikke an å jobbe.
Det var som et slags sammenbrudd på grunn av den verden jeg endte opp i.
Jeg ville ut derfra.
Jeg merket en dramatisk endring i humøret hans.
Det var nesten
som en av Knøttene-figurene som er omgitt av en regnsky.
Jeg forstår det godt. Å lage en film innebærer mye isolasjon.
Du er inni ditt eget hode,
og tenker på ett eneste prosjekt dag ut og dag inn.
Derfor er han så god regissør, han lever i det.
Han føler smerten og ... veldig intenst.
Man merker at han blir så fordypet i filmene sine.
Man ser at han nesten er som en metoderegissør på den måten.
Jeg har sett bilder av ham på settet til Mafiabrødre eller Casino
der han er kledd som gangster.
Jeg har sett bilder av ham på settet til Alice
der han har på seg cowboyskjorte.
Man ser det på nesten hver eneste film.
Han innretter seg etter arbeidet, og det er farlig å gjøre det.
Det er veldig farlig.
Shutter gikk dypere av en eller annen grunn.
Jeg vet ikke om filmen er bra eller dårlig, den gikk bare dypere.
Og kanskje ... ting i privatlivet mitt hadde en viss innvirkning også.
Du vet, folk er syke.
Barnet ditt vokser opp. Du blir eldre.
Det er en viss type ansvar nå som du ikke hadde tenkt på.
Alt dette samlet seg ved det ...
Du vet ...
En frykt tar overhånd og griper tak i deg.
Så det forandret virkelig mye.
Jeg kom meg endelig ut av det.
Kom endelig ut av det.
- Hvordan gjorde du det? - Vi fullførte den.
Etter mange filmer sammen med ham,
tar jeg ikke noe av det personlig.
Men ja, han var i ...
Han var i dårligst humør under den filmen,
og best humør under The Wolf of Wall Street.
En, to ...
tre.
Jeg heter Jordan Belfort.
Ikke han.
Jeg. Sånn ja.
For første gang fikk vi sjansen til
å lage en film i stor skala om utskeielser og overflod.
Tidsperioden, det sene 80-tallet, tidlige 90-tallet, Wall Street,
var som om Romerriket hadde gått amok.
Nesten som Caligula i moderne tid.
Den handler om den typen mennesker
som er totalt fokusert på kapitalisme og å tjene mer penger.
Penger kjøper ikke bare et bedre liv,
bedre mat, bedre biler, bedre fitte.
De gjør deg til en bedre person også.
Og det var ekte, en ekte person.
Han viser deg huset sitt,
og han kommer ut med et glass appelsinjuice eller noe sånt.
Jeg tar metakvalon 10-15 ganger om dagen for "ryggsmerter".
Han spurte: "Hva gjør jeg med glasset?"
"Kast det," sa jeg.
"Du bryr deg ikke om appelsinjuicen."
Vi presenterte den for studioene.
Ingen gikk med på versjonen som Leo og Marty ville lage.
De avslo ideen av noen grunn.
Jeg tror det var på grunn av ...
du vet, noe av innholdet,
men alle så på oss som om vi var gærne.
Men Leo klarte å få den uavhengig finansiert.
Så vi var ikke beheftet av ...
problemer med de store studioene,
direktører som bare ikke liker det du gjør fra begynnelsen av.
Jeg sa: "De gir oss mulighet til å gjøre hva vi enn vil.
Vi gjør det." Han svarte: "Absolutt, gutt. Vi gjør det.
Vi tar sjansen."
- Har du et eksempel? - Jeg mener ...
Ja, jeg mener, åpningssekvensen.
Det er, du vet ... Det er rumpa til en kvinne, og ...
Jeg har kokain, og jeg ...
- Åh, ja. Liker du det? - Ja.
Vi ville tøye grensene nesten til det absurde noen ganger.
Kom på jobb,
så en ape på rulleskøyter
eller et nakent musikkorps, bare galskap overalt.
Det var sprøtt og kaotisk og moro og utskeiende.
Herregud.
Gå vekk, Rocky.
Blant skuespillerne føltes det som
vi prøvde å overgå hverandre.
Noen sa: "Jeg hørte at Jonah spiste en gullfisk i scenen sin."
Og noen så ut til å tenke: "Jaså?"
Man så hjernen deres ta over. "Jeg skal gjøre noe sprøere."
Skalp! Skalp!
Det fantes liksom ingen regler.
Leo kom og sa til Marty en dag:
"Husker du at Jordan Belfort fortalte meg at
en prostituert stakk et stearinlys i rumpa hans?"
Jeg sa: "Åh, det er morsomt. Wow. Ja."
Og så forstår jeg at han faktisk foreslår å gjøre det.
Der er Leo, og jeg forbereder å filme Leos rumpe med et stearinlys.
Alt man hørte var ...
... utenfor kamera hele dagen lang.
Vent, hvor spiser du sushi?
Han var 70 under Wolf of Wall Street,
og vi jobbet 20 timer i døgnet av og til.
Han bare går og går, og ler, og han er så fri.
Hvis man brenner for måten man vil spille en scene
eller en ny retning man vil at filmen skal ta.
Jeg kan si: "Vi endrer hele scenen."
"OK, vi gjør et forsøk", svarer han.
Han og Leo samarbeider på en utrolig måte,
men jeg følte meg aldri ekskludert.
Jeg husker en lang sekvens som vi omskrev kvelden før.
Leo, Marty og jeg satte oss i et rom og ...
Det var: "I morgen skal vi filme den scenen
der rollefiguren min sier at hun vil skilles, og, ja ...
det føles litt ... det føles ikke riktig at hun bare kommer,
ber om skilsmisse og bare forsvinner fra filmen."
Vi tok frem bøkene og alt sånt. Og ...
"OK, hva om dette skjer?" Vi holdt på til klokken tre på natten.
Det som sto i manus fra begynnelsen var at
jeg kom inn, la frem skilsmissepapir og sa: "Jeg vil skilles."
Og det var det. Men i stedet ble det
sånn at vi ...
Åh, Gud. Åh åh, Gud.
Herregud.
Jordan og Naomi er i senga.
Det ender med at de har veldig merkelig sex.
Åh, baby.
Det var så jævlig bra. Herregud.
De gjør seg ferdig, og hun bare hater ham.
Det var siste gang.
Hva mener du, baby?
Det var siste gang vi hadde sex. Jeg ...
Hun sier: "Jeg vil skilles." "Hva?" svarer han.
De setter i gang en stor krangel.
Nå skal du høre. Du tar faen ikke barna mine ...
- Jo, det gjør jeg, Jordan. - ... di jævla fitte.
Faen ta deg, di jævla hore!
Vi var ikke redde for å vise visse ting i den filmen, vold i hjemmet inkludert.
Noe alle sa at vi ikke måtte gjøre.
Nei, vi går hele veien med denne fyren.
Det er det som skjer. Hun står i veien, og han slår henne.
Ikke rør meg, for helvete!
Vennen, du blir med på tur med pappa, er det greit?
Han er i et kokainraseri. Springer ut, henter datteren vår.
Tar henne, jeg springer etter.
Forsvinn, for faen ...
Jeg hamrer på døra ...
og han starter bilen.
Jeg tar et brekkjern og knuser den.
Herregud.
Åh, hjelp. Ta barnet.
Skylar!
Så ja, ganske annerledes
enn sånn det var fra begynnelsen av.
Og det var kvelden før.
Det er bare ... Ja, det var helt vilt.
Er hun ok?
Måten han skildret disse rollefigurene på,
og hvor ærlig han var om menneskenes mørke sider.
Marty tror at vi alle har slike sider.
Og jeg tror ikke han dømmer dem.
Og han er ikke redd for å utforske den mørke siden.
GLORIFISERER 'WOLF OF WALL STREET' KRIMINELLE? JA.
UMODEN, KVINNEFIENDTLIG
"THE WOLF OF WALL STREET" ER EN FILM OM ET RASSHØL, FORTALT AV ET RASSHØL
Den er ment å være provokativ. Jeg beklager, sånn er det bare.
For alt vi bryr oss om er å bli rike, for faen.
For det er de vi er. Det er de vi kan bli.
Vi må akseptere at en del av menneskets natur
er å ta det en annen har istedenfor å dele.
Spillet handler om å flytte pengene fra klientens lomme til din egen lomme.
Akkurat. Men hvis du samtidig kan tjene penger til klientene,
er det til fordel for alle. Er det riktig?
Nei.
Problemet er glamouren med å kunne gjøre det du vil
for du kan å høvle over folk for penger.
Men det handler ikke om penger eller sex.
Og det handler ikke om det kvinnen vil, men om det mannen vil og makten hans.
Det handler om makt. Alltid makt.
The Wolf of Wall Street- kontroversen hendte
i sosiale medier-æraen.
Striden fant sted minutt for minutt på nett.
Men da filmen kom ut ...
MARK HARRIS, FORFATTER OG JOURNALIST
... og ble vist, var det mange som gikk og så den.
Det var så uanstendig, måten de oppførte seg rundt penger på
og hva de har gjort mot folk.
Filmen bør vise det, gjenspeile den sinnstilstanden.
- Vi ville skape ... - Leo!
- ... et portrett av ... - Leo! Leo!
... kulturen vår i dag.
AIG, LEHMAN-SJOKK PÅ VERDENSMARKEDET
Men Wolf of Wall Street var en hit.
Ja, det var den. Ja.
Vi forsto på en måte hvor ødelagt alt var.
Vi bare så det utspille seg.
Mange av de som ødela økonomien vår, fikk jo bonus til slutt.
Ut i stratosfæren, for helvete!
Kort tid etter den kom ut, måtte jeg og Leo dra til Paris.
Ungdommer gikk forbi ham og gjorde McConaughey-greia.
Vi ble så overrasket.
Den filmen lyktes så bra i Frankrike. Det var Leos største film der.
Tenk på det. Større enn Titanic,
og større enn Inception, som var enormt populære filmer.
Til dags dato Martys mest fremgangsrike film på kinolistene.
Wolf of Wall Street er noe ...
som folk i min generasjon ikke har en anelse om hvem han er,
men sier du: "Regisserte Wolf of Wall Street."
"Å, han regisserte Wolf of Wall Street."
Omtrent sånn. Men så ble det litt sprøere.
Martin Scorsese!
Nyt det.
Han liker vanligvis ikke å bli lagt merke til.
Vi sluttet å gå ut og spise middag, for folk bare kom frem til oss
midt i middagen.
Men en gang ble han med meg ut,
og vi bare gikk over gaten og spiste pizza,
og jeg har aldri glemt det, det var mitt livs høydepunkt.
Jeg vil alltid huske at vi bare satt der.
Spiste pizzaen vår. Ingen forstyrret oss.
Og jeg tok et bilde av ham med den lille hatten på, og det var flott.
Men ja, det var ikke noe privatliv,
så jeg tror det var hjemme, kontoret eller på jobb.
Han gjør alltid noe.
Han har alltid noe på gang.
Når han sier at han ikke gjør noe, er det ikke sant.
- Vi prater senere. - Jeg trenger bare tre minutter med deg ...
Dette er bare et grovt utkast til storyboardene.
Gjør endringer, så finpusser vi det og går videre.
Han produserer enormt mange ting.
Filmskapere han har oppdaget og vil hjelpe, venner av ham.
Marty produserer også mellom 20-40 prosjekt,
som sjefsprodusent.
Det er interessant.
Og ikke glem Film Foundation.
Marty har til enhver tid vært talsmann for film.
Han tenker alltid på hvilke filmer som skal restaureres,
og det er ikke arbeid for ham. Det faller seg naturlig for ham.
Marty reddet Powell Pressburger-filmer fra å forsvinne.
Han dedikerte seg selv til det, gjør det ennå i dag.
Film Foundation har vært en del av minst 900 filmer hittil.
Vi har også World Cinema Project,
noe lignende kun for filmer som er laget i land rundt i verden
der de ikke har tilgang eller mulighet til
å restaurere og bevare, og slike ting.
Forestill deg
tapte malerier som bare forsvinner, som ingen har beholdt.
Ingen har hengt dem på veggen, forsvunnet for alltid.
Og hans livs arbeid, i tillegg til filmskaping, er å
få neste generasjon til å virkelig forstå
hvor viktig film er som kunstform.
Vi må også avtale med kontoret til George Lucas.
Film Foundation,
spillefilmer og dokumentarer.
Nå jobber vi med reklame. Reising.
Åh! Og så tannlegen.
- Du liker jo tannlegen. - Jeg vet det, han er grei.
Det er det eneste stedet jeg får hvile.
Kan jeg få en rotfylling, takk?
Seriøst, man kan ikke gjøre noe. Rotfylling, man sitter i en stol, og ...
Vel, de bedøver deg og alt. Det er irriterende, men ...
Man er bare, i en og en halv time, liksom ...
Det var det. Nå går jeg.
Da jeg begynte å jobbe som Martys assistent ...
Han hadde temperament, ikke sant? Jeg mener, han kunne bli veldig frustrert.
Du pleide å bli så sint under filming
- at du knuste telefoner. - Så tilfredsstillende.
Hva gjorde du? Bare knuste og ødela dem?
Jeg gjorde det ofte før i tiden, fordi ...
Men det var idiotisk, for jeg trengte jo en telefon.
Ærlig talt.
Noen ganger var det ikke gledefylt,
spesielt om morgenene, når bilen ikke kom og han var sen, og ...
Du vet, jeg mener, det var litt ... Det føltes ofte veldig spent.
Men utviklingen
kom mens vi jobbet med Living in the Material World
Folk sier jeg er Beatles-medlemmet som er mest forandret.
Men det er det jeg synes livet handler om.
Poenget er ...
med mindre du er kjent med Gud, må du forandre deg, fordi ...
Jeg lærte meg å meditere da vi laget filmen om George Harrison.
Trekke seg tilbake og tyste ned sinnet.
Tyste det ned. Sinnet er der fortsatt,
men få ropingen lengst bak i hodet til å bli stille.
Si: "OK, OK. Vi klarer dette." Ikke sant?
Og gjennom kjærlighet så klart, det er nøkkelen.
- Se på denne lille kalkunen. - Det er en gekko.
Cathy, Francesca og jeg
hadde tre forskjellige fedre.
Bare basert på hvor han var hen i livet sitt.
Da jeg var liten, hadde han skjegg.
Et stort, nifst skjegg, og inten ...
Han pleide å tvinne øyenbrynene, som en sint: "Her er jeg."
Det har han ennå. Du vet, sinne driver arbeidet.
Men nå er det mer ...
SERAFINA, DATTERDATTER
... han er mer sånn.
Fjern de hjertene fra hodet mitt.
Jeg har bare ...
- Ja. - Sånn ja. Det blir fint.
Når familien spiser middag,
prøver han å være mer nærværende,
og familiemiddag er jo veldig viktig for oss.
Mamma! Vi må gjemme deg. Fort!
- Ikke gjem henne, gi det til henne. - Inn i skapet.
Og så gikk vi inn i stua.
Vi var der kanskje et par timer,
så en film eller bare snakket og tilbrakte tid sammen.
Ja.
Skulle du ønske du var vampyr?
Jeg er kanskje fordømt til å være en av dem.
Hørte du det?
Au!
Sinnet kan sluke deg, og det har det gjort i årenes gang.
Det har det. Et mirakel at jeg kom meg ut av det. Man kan ikke leve med seg selv.
Saken er den at du må leve med deg selv hvis du vil leve.
Han har roet seg ned en hel del... jo eldre han har blitt.
Men...
han bekymrer seg så mye for meg,
og jeg tror også han har en tendens til å bekymre seg
på grunn av moren min.
Jeg skal legge meg. God natt, kjære.
Ikke mange vet at moren min er syk.
Hun fikk Parkinsons sykdom da hun var 30, tror jeg.
Så hun fikk Parkinsons tidlig.
Det var før hun møtte pappa.
Du var på det kontoret iblant, ikke sant?
Og en gang tror jeg du sa at du hadde sendt ... liksom et ...
Jeg skal ikke si fanbrev ...
Men det er jo tydeligvis det det er.
Du ...
jaget meg rundt på kontoret ditt.
Jeg jaget deg ikke rundt, for pokker. Nei, det er sant.
Du var jo i veien.
Jeg prøvde å lage en film.
Vi lager filmer her.
Folk ser ...
Jeg mener, de ser ham og ser filmene hans,
og de ser priser og alt mulig, men ...
moren min er en stor del av livet hans.
Ett til.
Da jeg var yngre, hadde det ikke gått så langt.
Men det ble mye verre da jeg ble eldre,
og, du vet, hun kunne ikke gå.
Det har vært tilfeller der hun har vært på settet, og ...
hun falt, og han måtte slutte å filme og dra til sykehuset.
POUR MA GRANDE PIVOINE REGISSERT AV FRANCESCA SCORSESE
Han ble så håpløs.
De står hverandre så nær.
Hva trenger du?
Jeg ville ha ...
Hva er det?
Ka ... ka ...
Kalenderen?
Katalogen.
- Å, katalogen. - Ja.
Men ... Er den her i rommet?
Den jævla sykdommen er så vanskelig, ikke sant?
Men ... han viser ikke at den er vanskelig.
Han ser ut til å akseptere situasjonen.
Jeg tror man kan si
at hvis Marty ikke hadde gått gjennom alt det for lenge siden,
hadde han ikke kunnet være fullt så nærværende som nå.
Og han lærte seg ... at en kunstner kan være egoistisk når det gjelder kunsten sin,
men ikke nødvendigvis egoistisk i livet sitt.
Etter Last Temptation of Christ måtte jeg gå dypere.
Jeg leste Taus himmel i september 1989, og sa: "Denne må jeg lage."
TAUS HIMMEL, SHUSAKU ENDO
Den stiller spørsmål ved hele ideen om hva essensen av denne revolusjonerende ...
tenkemåten er, om kristendom.
Det er en sann historie fra Sør-Japan på 1600-tallet.
Det var en stor konflikt mellom katolske misjonærer
og den japanske regjeringen.
Det førte til kanskje 35 000 martyrer, mennesker som ble drept.
Det som skjer med misjonæren Rodrigues er noe annet.
Jeg var interessert i måten
noen av hovedmisjonærene som reiste dit begikk apostasi på.
De falt altså fra religionen sin.
Hvis du ikke begår apostasi, vil fangene henges over gropen
til du gjør det.
Livene deres skal blø bort, dråpe for dråpe.
Mer enn noen annen film er Silence
en spørsmålsstilling om hva ...
ARI ASTER, REGISSØR
... kristendommen virkelig betyr.
Med mindre du begår apostasi kan de ikke reddes.
Hovedpersonen, som er veldig arrogant,
insisterte på å aldri begå apostasi.
Men han gjorde det for å redde andre.
Den eneste Kristus-lignende gjerningen den personen gjør i hele filmen
er å begå apostasi.
Jeg tror han forstår omfanget av det Jesus ber om.
Ber ham å gjøre ... være, hvem han skal være.
Det er en historie der en fyr, mot slutten,
fornekter kristendommen han forkynner.
Og når han gjør det, finner han den ekte kristendommen.
Så hva er det?
Han mister vel stoltheten sin også?
Åh, kjernen i det er ydmykhet til syvende og sist.
- Å lære seg ydmykhet. - Ja.
Det er det vakre i den historien.
Noe med filmen som er bemerkelsesverdig er epilogen.
Filmen slutter som en kjærlighetshistorie
mellom presten og Kichijiro, en foraktelig person.
Han gjør forferdelige ting. Han er en forræder, han er egoistisk.
Den fyren gjør samme ting om og om igjen.
Vil vise seg, vil være kristen,
og så sladrer han om alle, presten inkludert.
Det er vel det samme med rollefiguren Johnny Boy, er det ikke?
Ja, Johnny Boy er som Judas også.
Du forstår, Kichijiro, Johnny Boy.
- Han er synderen. - Ja.
Jeg er lei for at jeg er så svak.
Jeg tror Marty identifiserer seg med Kichijiro
mer enn andre rollefigurer i filmen.
Hjelp meg, pater. Ta bort synden.
Jesus sa:
"Hvorfor skal jeg være sammen med yppersteprestene? De klarer seg jo.
De som virkelig trenger hjelp er synderne."
PÅ SKYGGESIDEN / 1973
Man ser det i På skyggesiden og Den rasende oksen.
DEN RASENDE OKSEN / 1980
Man ser det i Mafiabrødre.
Jeg tror det når et slags klimaks i Silence
når det handler om å vise sympati for en så avskyelig person.
Kichijiro er læreren.
For på slutten ...
er det nesten som om Jesus kommer gjennom ham
for å lære Rodrigues hva kjærlighet er, og tilgivelse og medfølelse.
Ser du fremdeles på deg selv som kristen?
Ja, det tror jeg.
Jeg tror virkelig det.
Jeg måtte avvise den, finne den, avvise den igjen, prøve å finne den,
og så endelig finne en slags trøst hos den.
Jeg tror vi alle føler tvil, frykt ...
Men når du endelig forstår troen din, er du død.
Så det er faktisk ... det er ...
Det er som å bevege seg rundt i et rom og ta på og prøve å finne ... i mørket.
Men saken er den at du hele tiden går fremover.
Filmene hans føles mer og mer hjemsøkt.
Jeg mener, spesielt The Irishman.
Mellom Casino og The Irishman hadde jeg ikke jobbet med De Niro, det er lenge.
Men Casino var den siste av den typen, for Irishman er annerledes.
Selv om miljøet ligner.
Faen. Skitt.
Det er ulikt.
Marty leter etter materiale som lar ham legge hjerte og sjel i det,
det så man i The Irishman
som denne ... outsideren, som trekker seg tilbake og snart skal dø.
Det mest minneverdige er når Bob ser barna overgi ham.
STENGT, GÅ TIL NESTE KASSE
Peggy, Peggy. Jeg vil bare prate. Pe...
Prisen man betaler for det idiotiske, forfengelige livet
han trodde han hadde.
Og der ser man konsekvensene.
Bob De Niro helt for seg selv, alene på gamlehjem.
THELMA SCHOONMAKER, FILMKLIPPER
Han vet ikke engang når det er jul. Han er alene.
Han har betalt prisen.
- Hans miskunnhet varer til evig tid. - Hans miskunnhet ...
Greit, Frank. Jeg kommer på besøk igjen. OK?
Veldig snart, antageligvis etter julehelgen.
- Åh. OK. - Gud velsigne deg, Frank.
I like måte. Takk.
Er det jul?
Nesten.
Vel, jeg skal ingen steder.
Da Bob ga meg boken, brøt han liksom sammen og gråt.
Folk blir eldre. Det var det boken handlet om.
Jeg sa, du vet ...
At etter alt dette, alt de gikk gjennom,
må vi alle til slutt møte samme skjebne.
Vi må møte vår egen utslettelse.
The Irishman påvirket meg
med et slags parallelt tema hele tiden.
Å se disse vidunderlige menneskene
etter alle årene som vi har arbeidet sammen.
Etter alt vi har gjort sammen, er jeg så takknemlig for at vi ...
Når man tenker på det,
var vi to unger som liksom kjente til hverandre på byen.
Og plutselig skjedde alt dette her.
Det er nokså ... fantastisk.
Jeg tror Marty har en ekte forpliktelse til ... til det han gjør.
Det kommer ikke til å endre seg. Gud velsigne ham.
Det er mange store filmskapere i verden,
men jeg tror han hadde gjort det gratis, skjønner du?
Jeg tror han hadde vært filmskaper uansett hva.
Film slukte ham da han var veldig ung, og slapp aldri taket.
KILLERS OF THE FLOWER MOON, FORPRODUKSJON
Synes du nå at alle filmene har forskjellige ...
Du kan ikke gi hele deg til hver film ...
på samme måte, da hadde du nok ...
- Vel, det var det legen min sa. - ... dødd.
Dr. Klein, ja. Han sa det til meg for 20 år siden.
Han sa: "Marty, du kan ikke gjøre det hver gang. Det overlever du ikke."
Vi skal flytte det etter dronen, hele innretningen.
SETTET, KILLERS OF THE FLOWER MOON
Jeg synes det er veldig vanskelig å ikke regissere
eller skape en film over en lang tidsperiode.
Tre, og så ... to, en, og så to, vi har alt.
Ja, ja. Nei, det var bra.
Hvor tar vi det fra? Samme sted?
Vil du ta det fra "Ernest Burkhart ..."?
Akkurat. Ja, ja. Ja, OK.
Hva skjer?
- Klare? - Kameraene er klare.
OK, og action!
TEKST: ANN-M. GARSED