Forsiktig!
Det er i det minste ikke glovarmt her.
Her er Amys to bager.
AMYS MOR
Og alle eiendelene hennes ligger i esker der borte.
-Er det bagen hun pakket? -Hun pakket denne.
Og denne.
-Hvor lenge er det siden sist du så i den? -Sikkert 20 år.
AMYS FAR
Vi har alle tingene hennes, lommebok, skiftetøy og tannbørste.
Denne hadde hun på under middagen.
Hun skulle komme hjem og ha tingene sine.
VI SAVNER DEG AMYS HAGE
Å se pappa ta seg av mamma da Amy forsvant, var utrolig tøft.
AMYS BROR
Jeg hadde nok aldri sett pappa bryte sammen før.
Før Amy forsvant, var livet bra.
Alt var fint. Ting gikk bra.
Og så plutselig blir beina slått vekk under oss.
Og alt stoppet bare helt opp.
Jeg sluttet på skolen en stund og flyttet hjem.
Det var en deprimerende periode.
En av de viktigste personene i livet mitt var forsvunnet.
Vi har mistet mange år av livet vårt…
…på leting, men vi gir oss ikke.
Jeg har ingen barn.
Jeg blir 48 i desember.
Ubevisst tror jeg at å se foreldrene mine miste et barn
var så traumatisk for meg at jeg ikke vil risikere å havne i samme situasjon.
Noen må vite noe.
Noen må ha sett eller hørt noe. Noen må ha fortalt noen noe.
Vi ble fortalt av FBI:
"Følg med. Ingen kan holde på en hemmelighet livet ut."
HVOR ER AMY BRADLEY?
APRIL 2017 19 ÅR ETTER AT AMY FORSVANT
Beskjed nummer to.
Hei. Jeg heter Amica Douglas.
Jeg er Alister Douglas' datter.
Jeg er ikke så flink til dette, men…
Jeg vil gjerne snakke med dere.
Jeg vet hva dere går gjennom.
Og hvis jeg var i deres sko, ville jeg ønsket å vite
hvorfor datteren min ikke er her lenger.
Jeg kunne ikke tro det.
Tenk, at av alle der ute, så var den som lette frem nummeret og ringte oss,
Alister Douglas' datter.
Jeg er fra Grenada.
ALISTER DOUGLAS' DATTER
Jeg og pappa hang sammen som erteris. Alle vet at jeg er pappajente.
Han tok meg med på eventyr. Vi dro på stranden, gikk ut og spiste.
Jeg så ham spille med bandet. Men alt handlet om musikken hans.
Han var ofte borte og spilte musikk på cruiseskip.
Jeg må ha vært et par år gammel da han og mamma ble skilt.
Og da jeg ble eldre,
sa mamma: "Det hendte noe på cruiseskipet til faren din.
Hvis du søker opp navnet hans, vil du det stå ting om ham."
Jeg var ikke født på den tiden, men mamma har fortalt
at en kveld da han kom tilbake fra cruiseskipet,
var alt helt forandret.
Mamma prøvde å ha en samtale med ham. Hun hadde vært hjemme alene i månedvis.
Så kom mannen hennes hjem,
og han er opprørt og sier sårende ting til henne.
Det er merkelig at han kunne være så respektløs mot sin gravide kone.
Skummelt også.
Så oppdaget mamma at han kom hjem med en bag.
Mamma tittet i bagen.
Det var bilder.
Bilder av kvinner.
Kun hvite kvinner.
Det var nok det som gjorde meg mistenksom.
Det er mange spørsmål der.
Når jeg spør faren min hva som hendte med Amy,
reagerer han så rart.
Han blir sint når jeg tar det opp.
Det føles, for meg, som om det er flere hull i historien hans.
Og det er det som gjør dette så nervepirrende.
Jeg vil at dette skal ta slutt. Jeg vil ha svar.
Ja, Amica?
Hei, pappa.
AMICA BESTEMMER SEG FOR Å RINGE ALISTER OG SPØRRE HAM DIREKTE
Jeg vet ikke, jeg tror…
Jeg orker ikke å gå gjennom det. Jeg har ikke gjort noe galt.
Så hva skal jeg liksom gjøre?
Du har lov til å ringe og stille spørsmål.
Jeg skulle ønske du så det fra min side og forstod hva jeg føler.
Amica… FBI kom umiddelbart.
Han sa at de lette etter en jente som jeg hadde danset med.
Alle som hadde vasket rommet eller servert henne drinker måtte vente på rommet.
Og da de innså at ingen var innblandet, gikk vi tilbake til arbeidet.
Jeg jobbet på cruiseskipet helt til to år senere.
Hvorfor får jeg høre at du var på stranden med henne måneder senere?
Hvilken strand?
Hvilken strand så de meg på? Jeg liker ikke strender.
Amica…
Vi danset på nattklubben slik jeg danset med mange andre.
-Jeg har ikke gjort noe galt. -Du vet ikke om hun gikk av båten?
Hvordan skulle jeg vite det? Jeg forlot henne på nattklubben.
Så gikk jeg på rommet. Hvordan skal jeg vite det?
Jeg er en liten gutt fra Grenada som aldri har opplevd noe slikt før.
Jeg satt der. De sa navnet mitt.
Jeg blir avhørt om noe jeg ikke vet noe om.
Mamma fant en bag med bilder av hvite kvinner
som du kom hjem med, ikke sant?
-Hvilke av dem? -Det vekker mange spørsmål.
-Hvilke av dem var bilder av henne? -Ikke vet jeg.
-Jeg hadde mange. -Ja, hvorfor?
Det er vanskelig å ha denne samtalen med deg for du blir opprørt.
Jeg tok bilde med mange.
Folk kom bort og ville ta bilder med bandet.
Hva om noe slikt hendte meg?
Hvis du var savnet, ville jeg gjort alt i min makt for å finne deg.
Jeg forstår at familien har prøvd å finne henne i alle disse årene.
Jeg har stor sympati med det. Men jeg var ikke innblandet.
Ikke det minste.
Absolutt ikke.
Det er et puslespill jeg ikke får til å gå opp.
Det mangler for mange brikker.
Det var følelsesladd å snakke med Bradley-familien.
Alt de hadde å si, traff meg.
Jeg har en datter. Jeg ville gått fra vettet hver dag.
Jeg ville ikke fått hvile før jeg visste hva som hadde hendt.
Hun må ha en følelse, innerst inne, tror jeg,
for å ta seg bryet med å finne oss og prøve å hjelpe.
Jeg vil at alle skal få fred.
Jeg skulle ønske jeg kunne hjelpe dem å finne svar.
Hadde vi hatt bevis, ville noen blitt arrestert.
Han oppførte seg mistenkelig.
FBI-AGENT
De unge kvinnene så Amy og Alister i heisen på vei opp til diskoteket.
Det var etter at det stengte.
Den tidslinjen gir mening.
03.35: ALISTER GÅR INN PÅ LUGAREN
Vi vet at Alister var på rommet sitt mellom 03.30 og 05.00.
Etter det kan ikke tidslinjen bekreftes, for låsen registrerer når de går inn.
Men ikke når de går ut av lugaren.
Så vi vet ikke når Alister forlot lugaren igjen.
To unge kvinner så Amy og Alister sammen. Men vi vet ikke om tidspunktet er korrekt.
Lori Renick så Alister Douglas med Amy
på vei opp heisen til diskoteket cirka klokken halv seks på morgenen.
De gikk tilbake til lugaren sin et par minutter senere.
De hadde glemt nøklene.
Så de banket på døren.
Og moren til en av jentene åpnet og slapp dem inn.
Så nøkkelen er ikke registrert
slik at man vet når de gikk inn.
Jeg finner ingen bevis for at noen avhørte moren
som slapp dem inn klokken halv seks for å få bekreftet tidspunktet.
Det at Alister Douglas ikke er i USA gjør ting vanskelig.
Vi har ikke jurisdiksjon.
Man kan ikke bare dra til et annet land og si: "Kan jeg snakke med deres borger?"
Jeg husker at han var veldig hyggelig og avslappet.
En bra fyr.
CRUISEANSVARLIG
Jeg hadde ingen dårlig erfaring med ham.
Han var på feil sted til feil tid og danset med feil jente.
Og han fortalte det han visste.
Det ville ikke falt noen inn at han kunne gjøre noe galt.
Overraskende få folk er klar over hvor farlig det er å dra på cruise.
Men det som hendte med Amy Bradley og familien, det skjer.
CRUISESIKKERHETSFORKJEMPER
Jeg vet ikke hva slags bakgrunnssjekk som gjøres av de ansatte.
For de er ansatt i land der praksisen
kan være svært annerledes fra hva vi er vant til i USA.
Det fins mange historier
om forsvinninger, mistenkelige dødsfall og seksuelle overgrep.
Når det skjer noe, tror jeg de ringer rett til juridisk avdeling.
"Hva gjør vi nå? Hvordan får vi dette til å forsvinne?"
Jeg tror folk glemmer at når man går på et cruiseskip, er det som et eget land.
PASSASJER/VIDEOGRAF
Man er amerikansk statsborger, og det ligner på USA.
Men det er ikke det.
For sheriffen i denne byen,
sjefen i den flytende landsbyen, er kapteinen.
Og kapteinen er ansatt i et storkonsern.
Det som står på spill, er penger.
Fortjeneste er viktigere enn folk. Fortjeneste er viktigere enn sikkerhet.
Som stolt ansatt i Royal Caribbean var det hjerteskjærende
at vi ble anklaget for en forbrytelse eller mangel på omtanke.
Vi hadde et selskap å drive.
Og det var en veldig uventet hendelse.
Jeg har konkludert med at konspirasjonsteoriene er tull.
Jeg tror hun enten hoppet eller falt.
Jeg tror de griper etter halmstrå.
Familien nekter å innse realiteten.
Familien greier ikke å akseptere at datteren deres er borte.
De trenger noen å klandre.
På forsiden ser man Chandra Levy,
Molly Bish, Jill Berman, og her er Amy.
I 26 år har jeg lett etter Amy hver eneste dag.
Det er mitt mål i livet.
To stoler og så balkongen.
Soldekket og kompassdekket.
Der er øya, og her er søkeområdet.
I mine stille stunder tenker jeg: "Hva har vi oversett?"
Jeg leter etter spor.
Etter noen som vet noe, men som ikke vet hva de skal gjøre eller er redde.
For jeg vet at noen vet noe.
Vær så snill, gi oss den ene tingen vi trenger.
Hva er det der?
AMYS EKSKJÆRESTE
Det er…
En flaskepost som hun sendte meg i februar 1998.
Det er svært personlig.
Jeg har utrolig liten lyst til å dele det
med noen.
Jeg klarer ikke…
-Skal vi ta det fra start? -Ok.
Vi møtte på en opptakstrening i basketball.
Jeg var 14 år gammel, sjenert, innadvendt og usikker.
Og jeg ser denne selvsikre, høylytte
og lekne personen som dribler og trikser.
Hun kunne ikke bare ta et enkelt skudd, hun måtte gjøre det stilig.
Jeg tenkte: "Hvem er det der?"
Vi reiste mye med laget. Man bor på hotell og spiller hele dagen.
Vi ble raskt gode venner.
Vi kom godt overens på flere måter.
Vi besøkte hverandre hjemme, og det oppstod en viss dynamikk.
Jeg tenkte: "Hvem er denne personen?"
Jeg overnattet hos henne.
Jeg fikk ikke sove. Hjertet hamret i brystet.
Det var tydelig at jeg falt for henne.
Men så begynte vi på ulike skoler. Begge kom ut under studiene.
Men vi var ikke klar over det før vi var ferdig med studiene.
Vi dro på det skeive utestedet og danset og oppdaterte hverandre.
Hun slapp meg av i innkjørselen.
Begge lente seg frem.
Jeg hadde aldri blitt kysset slik før.
Jeg tror vi satt og kysset i bilen i over en time.
Og det føltes som… Endelig!
Det var magisk.
Jeg hadde akkurat fått jobb på Universitetet i Kentucky.
Så jeg skulle dra.
Men vi visste begge intuitivt at vi ønsket å holde sammen
og ville prøve avstandsforhold.
Hun kom på helgebesøk.
Jeg var veldig forelsket i henne.
2 MÅNEDER FØR AMYS FORSVINNING
Men i januar 1998 ringte hun meg.
Hun ville fortelle meg at hun hadde kysset noen.
De hadde drukket. Hun sa at det ikke betydde noe.
Hun sa at det hjalp henne å bekrefte følelsene sine for meg.
Jeg sa: "Jeg trenger litt tid til å bearbeide dette."
Jeg tok ikke telefonen, så hun skrev brev.
Og en flaskepost.
"Mollie, jeg vet at jeg såret deg på en måte som aldri kan glemmes.
Så det skal jeg ikke be deg om.
Jeg vil bare spørre om du kan greie å tilgi meg.
Vær så snill, tilgi meg, Molly. Jeg har vært ufølsom, umoden og egoistisk.
Jeg likte ikke meg selv, og jeg er ikke stolt av oppførselen min.
Det føles som det er et hav mellom oss.
Som om jeg er på en øde øy og venter på at du skal redde meg.
En flaskepost er mitt eneste håp.
Jeg savner deg, Mollie. Vær så snill, redd meg.
En strandet Amy"
Årene gikk. Det nærmet seg 20 år.
2018 20 ÅR ETTER AMYS FORSVINNING
Det ga oss sjansen til å få frem at FBI fortsatt var på saken
og at vi søkte og samlet og gjerne ville ha informasjon.
Det hadde gått mange år, så jeg fikk laget oppdaterte bilder.
Jeg ser jo på meg selv at man forandrer seg med tiden.
Frisyren kunne være en annen. Og hun var blitt eldre.
Hvis du sitter på informasjon, om du så var passasjer eller besetning,
ber vi deg stå frem.
Hver minste detalj kan hjelpe oss å finne ut hva som hendte Amy.
24. MARS 1998
I 1998 var ikke internett så stort enda. Ting har forandret seg veldig.
Hei og velkommen tilbake.
I dag skal vi snakke om en uløst savnet person-sak.
Amy Lynn Bradley.
-Amy Bradley. -Amy Lynn Bradley.
En av de største gåtene på havet.
Jeg tror virkelig ikke at hun hoppet med vilje.
For det første, om hun så falt av skipet, var de så nære at hun kan ha svømt.
Urovekkende som det er, er det mulig at hun ble smuglet av skipet.
-Skip har så mange skap og… -Ja.
…små kriker og kroker der du kan gjemme en person.
Han var ansatt av cruiseselskapet og hadde tilgang til avstengte områder.
Kanskje bandmedlemmene fra Blue Orchid jobbet for en kriminell organisasjon.
Kanskje hele besetningen var involvert.
Jeg tror hun ble utpekt.
Hvis du har informasjon som kan føre til at Amy Bradley blir funnet, kontakt FBI.
Jeg fikk først vite om Amys sak i 2014.
ONLINE-ETTERFORSKER
Nettforum innen true crime var nytt. Jeg var interessert i krimdokumentarer.
Jeg søkte og lette opp alt jeg kunne om Amy.
Artikler, Websleuths, diskusjonsfora.
Jeg ble sjokkert over at jeg aldri hadde hørt om saken
og at Amy aldri var blitt funnet.
Amys historie rørte meg på mange måter.
Jeg følte at det burde finnes et sted der all informasjonen om Amy var samlet.
For har man ikke det går slike saker ofte i glemmeboken.
Så derfor lagde jeg i 2018 en nettside, amybradleyismissing.com.
Den inneholder fotografier, observasjoner, lenker, tips, ledetråder og ulike teorier.
Med en sak av denne størrelsen vil spekulasjonene løpe løpsk.
Der stod jeg da jeg så Amy.
Jeg jobber som nettverks- og telekommunikasjonsekspert.
ØYEVITNE
En dag sa Iva til meg: "En fyr ved navn Anthony Willis har laget en nettside."
Anthony og Iva blir venner.
Så begynner vi å tenke: "Vi har jo denne nettsiden.
Vi har strengdataen fra nettsiden. Vi har IP-sporing på nettsiden.
Hvorfor ikke gå gjennom den informasjonen?"
Det fine med nettsiden er at jeg kan logge inn på analysesiden
og sjekke hver eneste IP som har besøkt siden min.
Deretter kan jeg kopiere og lime inn IP-adressene i en IP-leser,
og da får man en geolokasjon for den IP-en.
Anthony sendte meg informasjonen.
Jeg begynte å gå gjennom den.
Vi leter etter mønstre for hvor IP-adressene kom fra.
Det som sjokkerte meg
var antall IP-adresser som kom fra Bridgetown på Barbados.
Den siste observasjonen…
…var på Barbados.
Så vi begynte å ta bilder av Amys familie og la ut den informasjonen der.
Jeg hentet ut alle IP-adressene.
Det viser meg hvor mange ganger en IP-adresse har besøkt siden,
hvilke sider de besøkte og hvor lenge de var på siden.
Så hvorfor, hvorfor, hvorfor?
Er noen inne på den siden på bursdager, jubileer og i julen?
De dveler på Thanksgiving…
I julen.
Og på bursdager.
Det er treff fra Curaçao og Barbados.
Og de er inne i over 45 minutter.
Det gir ingen mening.
Så her er teorien min.
Det er bare en teori.
Enten er det de involverte som er nysgjerrige
og vil vite hvor nære de er på å bli tatt.
Eller så er det Amy.
AMYS HAGE
Vi lastet opp nye bilder. Sentimentale ting.
Et bilde av bilen hennes. Bilder av hunden hennes.
Hvis hun har mulighet til å se det,
så vil hun forhåpentligvis se at vi fortsatt tenker på henne.
Sidene de dveler ved, ikke sant?
Hvorfor ser du på denne siden? Hvorfor bruke du god tid på den?
Hvorfor kommer du tilbake til dem? Hvorfor er de interessante for deg?
Kanskje du gjør det for å se tilbake. Det er minner, ikke sant?
Du vil se hvor gamle foreldrene dine er blitt og hvordan broren din har det.
Eller om noe skjer i livet deres.
Kanskje vil du forsikre deg om at de er i live.
Kan de ha kommet med trusler da hun forsvant?
"Hvis du tyster, dreper vi foreldrene dine?"
Kanskje hun fortsatt tror at familien er i fare?
Ideen om at hun blir holdt mot sin vilje
og at hun besøker nettsiden for å se på bilder av seg selv…
Alt er mulig.
Man kan spore de som besøker nettsiden.
Man må gjennom en juridisk prosess for å få informasjonen.
Hvis det er et internasjonalt og ikke et amerikansk selskap,
vil vi ikke greie å få informasjon om hvem det er som besøker siden.
Dette har du nok hørt før,
men hvorfor ringer eller sender ikke Amy en e-post, hvis hun lever?
Ok, så…
Det er et godt spørsmål.
Jeg forstår ikke hvorfor hun ikke har tatt kontakt hvis hun har tilgang på pc.
Men, vi vet ikke, ikke sant? Hva hun har vært gjennom.
Da jeg så Amy på Barbados…
Det jeg husker godt er at mannen sa…
ØYEVITNE
"Du bør være klar til å dra og ikke prøv å stikke av
for vi står utenfor og passer på hele natten."
Og kvinnen svarte: "Kan vi besøke barna?"
"Ja, vi kan besøke barna. Samarbeider du og lar være å stikke av?"
"Ja."
Jeg vet ikke hvilke barn det var de skulle se.
Men hun ble veldig glad for det.
Kanskje det var hennes barn.
Mye kan ha skjedd i denne perioden.
Vi vet ikke om hun har barn. Hun kan være mor nå.
Det kan ha blitt fremlagt trusler mot familien.
Det kan forklare hvorfor hun ikke tar kontakt.
Selv om hun er blitt sett på Curaçao og Barbados.
Vi har disse observasjonene, så folk spør: "Hvorfor har hun ikke ringt?"
Det spørsmålet får vi ofte.
"Hvorfor ringer hun ikke?" Det kan være mange grunner til det.
Kanskje er det snakk om stockholmssyndromet,
der fangen begynner å identifisere seg med kidnapperne.
Kanskje hun er i en situasjon der hun har fått barn.
Kanskje de truer henne. Kanskje de truer barna.
Vi har ingen av disse svarene.
Men det gir meg håp om at hun er der ute et sted.
Tanken på at jeg kan ha barnebarn…
Jeg er fortsatt her på jorden. Jeg er fortsatt her.
Så hvis jeg har det, og vi finner Amy, og hun har barn som vi da også finner…
…ville jeg blitt glad.
Her har vi et par ting som betyr mye.
Vi har alle Amys eiendeler…
Helt ned til…
vekslepengene i lommeboken.
Hvordan er det mulig at uvissheten ikke sliter dem ut?
AMYS VENN
Den gjør ikke det.
Tretti år senere virker de fortsatt håpefulle og optimistiske.
Men håp er et tveegget sverd, ikke sant?
Hva er egentlig best?
Å ha det håpet og troen på at hun vil komme hjem
eller å få den avslutningen man trenger?
Hvis vi finner henne glad og fornøyd med en drink på stranden et sted…
EKSKJÆRESTE
…ville det gjort meg overlykkelig.
Men jeg tror ikke… det er slik det vil ende.
Grunnet omstendighetene…
At hun forsvant nøyaktig en måned etter
at hun sendte meg dette brevet,
og det at det er en flaskepost,
gjør det til en metafor som er svært enkelt å misforstå.
Det kan antyde selvmord.
Men jeg ser det ikke sånn.
For meg er det et kjærlighetsbrev.
Det er et kjærlighetsbrev.
Etter flaskeposten tok jeg kontakt med henne og vi møttes faktisk.
Det var få dager før hun dro på cruiset.
Hun ville at jeg skulle se hunden hennes og den nye leiligheten.
Der i hennes nærvær visste jeg at vi ville få det til å fungere.
Og vi hadde planlagt å møtes etter cruiset, i påsken.
Jeg tror ikke hun hadde vært på cruise før.
Hun gledet seg veldig.
Hun skrev et postkort til meg.
Det kom etter at jeg fikk vite at hun var savnet.
Jeg er fotograf, så hun nevnte at hun tok bilder
og at hun skulle ønske jeg var der.
Jeg skulle ønske jeg hadde hindret henne i å dra.
Jeg var der.
Jeg var der sammen med henne i leiligheten rett før, og…
Jeg kan se henne for meg helt tydelig. Jeg kan lukte henne.
Jeg kan føle henne.
Vi maner henne liksom frem.
Vi maner henne frem.
Vi har nå brukt 9758 dager
på å prøve å finne Amy.
Vi vil aldri gi henne opp.
Når vi våkner, sier vi: "Kanskje i dag."
Og når vi legger oss, sender vi et lite kyss til Amy og sier: "Kanskje i morgen."
Bilen hennes står i garasjen hjemme.
Det står beskyttet fra vær og vind og i god stand.
Den er hennes. Hun ville elsket å kjøre den igjen.
Så den skal være i topp stand når hun kommer hjem.
Og så får hun kjøre den igjen.
Vi har alle en følelse av at hun er der ute et sted.
Mangelen på en avslutning og uvissheten tillater oss å fortsette å håpe.
Så jeg foretrekker faktisk det.
Mot for å ha et endelig svar.
Ron Bradley besøkte meg for en måned siden.
Og han sa: "Når Amy kommer hjem…"
Iblant ser jeg henne i tankene.
Jeg tenker på henne på visse steder.
Jeg ser henne for meg spille basketball.
At hun drikker øl og er ute på byen og danser.
Hva ville hun tenkt om alle våre livsvalg og alt vi har gjort?
AMYS BARNDOMSVENN
Vi håper jo at hun vet hvor mye vi alle har savnet henne.
Brad og jeg slo opp et par måneder etter at Amy forsvant.
Det ble bare så mye for oss alle, ikke sant?
Jeg elsket ham fortsatt.
Situasjonen var bare så overveldende
at jeg valgte å distansere meg.
Jeg tror de alle følte at de ikke hadde overskudd til noe mer.
Det blir jo aldri som før.
Amy Bradley-saken er… Den glemmer man aldri.
Det går bare ikke. Det er så mange spørsmål.
Som FBI-agent er det utrolig frustrerende.
Det er jobben vår. Vi løser gåter.
Vi liker ikke å etterlate løse tråder og i denne saken er det mange.
Jeg tror det er…
…utfordringen.
Alle disse observasjonene.
Jeg vil så gjerne at det skal være sant.
Alle mulige teorier om hva som kan ha hendt da hun forsvant
inneholder en blanding av tvil og mulighet.
Men hvis jeg skal kunne forsone meg med
at hun ikke lenger er her…
Hun jeg elsket.
Saken er at jeg lever livet mitt uten henne.
Det endrer seg ikke.
Amys sak er fortsatt åpen.
Vet du noe? Var du på skipet?
Så eller hørte du noe? Det har gått mange år.
Kanskje du noterte deg noe?
Uansett hva, så kan informasjonen hjelpe oss.
Noe skjedde med Amy.
Vi vet ikke hva det var, men vi må få svar.
Hvis du vet noe, vær så snill, gi oss det ene vi trenger.
Vær så snill, for vår og for Amys skyld.
Amy!
FBI AVHØRTE ALISTER DOUGLAS. HAN TOK FRIVILLIG EN LØGNDETEKTORTEST.
FBI HADDE IKKE SKJELLIG GRUNN TIL Å TILTALE HAM OG LOT HAM DERMED GÅ.
I 1999 GIKK BRADLEY-FAMILIEN TIL SAK MOT ROYAL CARIBBEAN.
SELSKAPET HEVDET AT DE HANDLET FORSVARLIG TIL ENHVER TID.
SAKEN BLE I SISTE INSTANS AVVIST.
Tekst: Elin Wikstrøm