Den 4. juli i år fylder USA 250 år.
I den anledning vil vi se tilbage på de begivenheder, folk og idéer -
- der hjalp med at forme og bevare vores store eksperiment i selvstyre.
Nationens grundlæggere udarbejdede et charter -
- der skulle garantere retsstaten og menneskets rettigheder.
Sammen etablerede de en ny nation.
Her lå magten ikke hos en monark, men hos de almindelige borgere.
"Vi anser disse sandheder for selvindlysende," skrev de.
"At alle mennesker er skabt lige."
Det var en radikal, ja, revolutionær tanke.
Men det, der virkelig gør Amerika unikt -
- er det faktum, at vi altid har været et igangværende arbejde.
Vi er ikke perfekte.
Vi kan være opfarende, smålige, egoistiske, nærige.
Lad os bare indrømme det: Nogle af os brokker os konstant.
Men vi har altid fundet en måde at overvinde disse nejsigere på -
- disse dybt ubehagelige mennesker, der stod i vejen for fremskridtet.
Disse elendige, utålelige ... Fik jeg sagt smålige?
- Elendige ... - Det står ikke i manuskriptet!
I vinteren 1775 indså Kontinentalkongressen -
- at uafhængighed fra Storbritannien var den eneste udvej.
En komité med fem medlemmer fik til opgave -
- at lave udkast til en bekendtgørelse, der forklarede -
- hvorfor man afviste monarkiet. En uafhængighedserklæring.
Det var John Adams, Thomas Jefferson -
- Benjamin Franklin, Roger Sherman og Robert Livingston.
De fleste mener at vide, at Jefferson skrev det første udkast -
- men det var faktisk Robert Livingston, der prøvede i første hug.
Det fik han så også hug for.
Kære medlemmer af Kontinentalkongressen.
Vi har endelig første udkast til Uafhængighedserklæringen.
Det er skrevet af vores ærede kollega Robert Livingston.
Flot klaret.
- Godt gået. - Det tog ikke så lang tid.
Jeg brugte kun to fjerpenne. To!
- Vi er taknemmelige. - Nej, nej.
Men vi blev enige om, at vi kun skulle have 27 klagepunkter.
De har tilføjet en lang række.
Enig. Der er flere, og de er mere end forvirrende.
Hr. Jefferson, man sætter jo heller ikke grænser -
- for Rembrandts brug af farver, vel?
Vi har bare et par spørgsmål om noget af det, De har skrevet.
"Bliver man inviteret til middag, har man juridisk ret til -
- at spørge, hvem der kommer til middagsselskabet, før man siger ja."
Vil De da ikke gerne vide, hvem De skal sidde ved siden af?
Jeg var til middag hos Madison for et par uger siden.
Alexander Hamilton sad ved samme bord. Fik jeg talt med ham? Nej -
- for jeg sad ved siden af Madisons onkel, en tobaksbonde fra Virginia!
Sikke et spild af tid. Plus de to timer i diligencen.
Hvorfor overhovedet tage af sted? Det tager to timer at komme nogen vegne.
Robert, De vil have med i uafhængighedserklæringen -
- at det er ulovligt at dele paraply.
Hvis det regner, så tag Deres egen paraply med. Invader ikke andres.
Hvad hvis paraplyholderen selv tilbyder at dele?
Det gør han kun for at være sød.
Han vil ikke dele den. Det er ikke i orden.
Glemte De paraplyen? Bare ærgerligt! Bliv våd! Lev med det!
Andre skal ikke være våde, bare fordi De er for dum til at huske.
"Efter den 7. januar er det ulovligt at ønske nogen godt nytår"?
Præcis, Adams.
Selv hvis det er første gang, man møder personen i det nye år?
Nemlig, Franklin, selv hvis det er første gang.
Ellers får det jo aldrig ende.
Den 20. januar: "Godt nytår." Den 25. januar: "Godt nytår."
Den 31. januar ... Hvornår slutter det?
Hvorfor står der: "Det er ulovligt at tage dybe indåndinger udenfor"?
Det burde det være. Folk går jo bare rundt og siger ...
"Sikke en smuk dag."
"Ingen deling af desserter. Hvis man vil have dessert, så bestil den selv."
Vi er ikke dyr, hr. Franklin, der spiser fra et trug.
Vi kunne have vores egne gafler.
Så tager vi alle en bid, putter gaflerne i munden -
- og stikker dem så tilbage i tærten bagefter. Det er uhygiejnisk!
Nogle gange vil jeg ikke have et helt stykke tærte, men bare smage.
Så få Deres eget stykke kage, Franklin!
"Når man har valgt en kø, skal man blive i den"?
Selvfølgelig. Ellers er det bare kaos.
Den kø bevæger sig hurtigere. Jeg går herover. Nej, nu er det den.
Så støder man ind i folk og kommer op at slås.
Bare fordi folk vil i den hurtigste kø.
Nej. Man vælger kø og bliver der.
Jeg er uenig, og det skal ikke stå i dette dokument.
Ikke det, Hancock? De skal jo heller ikke stå i kø. Det har De folk til.
Jeg har også tjenere. Behandler jeg dem retfærdigt? Det mener jeg.
Sparer jeg dem for tæsk? Ikke altid. Det er meget sjovt med piskeslagene.
Man slår dem, slår og slår. Man hører et lille klynk, og så stopper man.
"Mænd bør undlade at vifte sig offentligt"?
Er det noget, man gider se mænd gøre?
Denne bevægelse?
Hr. Adams, vil De se Deres søn vifte sådan?
Det tænkte jeg nok. Det ønsker han ikke, og det gør jeg heller ikke.
Jeg tvivler også på, at nogen af jer ønsker at se det.
Hvem er med mig? Ja eller nej?
Nej!
Her er et punkt mere, der ikke skal med.
"Det er ulovligt at fortælle nogen om sin drøm."
"Uanset hvor interessant det må være for drømmeren -
- har andre ingen interesse i at høre om det."
Mine herrer, vi kan forvente at leve 38 år.
Vil vi spilde den tid på at lytte til andres drømme? Nej.
- Jeg har levet i 70 år, fjols. - 70?
Oralsex med franske kvinder holder en ung. De har fundet ungdommens kilde.
Tillykke.
Burde der være et nationalt forbud mod at skåle?
Ingen drikkepenge?
"Starter De en ny sundhedsrutine, så hold den for Dem selv"?
"Hvis De besøger England, så kom ikke tilbage med engelsk accent."
"Det er ulovligt at stryge sig over skægget"?
Det burde stå i dokumentet.
Her er en sandhed, der er selvindlysende for mig: De er en tåbe.
Mine herrer, hvad laver vi? Det er jo ikke klagepunkter.
Det er brok, og det har intet at gøre med en uafhængighedserklæring -
- fra England og tyranniet!
Hørt!
Det er ikke bare en uafhængighedserklæring!
Det er en erklæring af sund fornuft!
Om 250 år vil vores efterkommere takke os for det gode arbejde -
- vi har gjort her, som gør deres liv umådeligt meget bedre.
Mine herrer, er I med mig? Ja eller nej?
Nej!
Tusind gange nej.
Hr. Livingston, mange tak for Deres hårde arbejde -
- men jeg tror ikke, at noget af dette kommer med i vores erklæring.
- Jefferson, vil De prøve? - Det kan jeg godt.
Jeg bruger ikke noget af det her. Især ikke:
"Det er forbudt at klappe til musikken og forvente, at andre følger trop."
- Vil vagterne venligst følge ham ud? - Det behøves ikke!
Jeg vil ikke bo i et land, hvor folk deler paraplyer -
- tager dybe indåndinger udenfor, skifter kø på må og få -
- vifter sig selv, stryger sig over skægget -
- og deler drømme og desserter.
Godt nytår, røvhuller!
Den 7. marts 1876 fik Alexander Graham Bell patent -
- på et apparat, han kaldte "telefonen".
Nogle dage senere foretog han foran et publikum -
- den første telefonopringning til sin assistent, Thomas Watson.
Det var en herlig dag for amerikansk innovation -
- men det var ingen god dag for Bell.
Godeftermiddag, mine damer og herrer.
På vegne af min kone Mabel vil jeg gerne byde Dem velkommen i vores hjem.
Det, De nu skal se, er aldrig set før i menneskets historie.
Må jeg præsentere ... telefonen!
Min assistent, Watson, er i en anden bygning.
Han kan hverken se eller høre os -
- men med denne anordning kan jeg kommunikere med ham -
- som om han stod ved siden af mig.
Jeg tager telefonen her, og så ringer den hos ham.
Hvilken ringelyd er det?
En normal ringelyd. Bare en almindelig ringelyd.
En typisk ringelyd.
Måske kunne der være en række ringelyde, folk kunne vælge imellem.
Ja. Min skal lyde som en dørklokke.
Min skal lyde som et klovnehorn.
Eller måske en cykelklokke.
Skønne idéer, men det er ikke pointen.
Pointen er, at jeg kan kommunikere med en, der er langt væk.
Hvad hvis jeg er til klaverkoncert og ikke vil have, den ringer?
Den kunne bare vibrere som en jødeharpe.
Ja. Det er en fascinerende idé.
Hvad, hvis man nu kunne sende korte ...
De kan da også opfinde Deres egen! Gør endelig det, men det her er min telefon.
Vil De have noget, der vibrerer? Jamen så opfind det. Sådan noget vrøvl!
Er der andre, der vil tilføje noget?
- Kan den fås i flere farver? - Eller kan den spille en sang?
Er De færdige? Vil De se en demonstration?
Ja. Hvorfor tager det så lang tid?
Vil De venligst gå ud?
- Mig? - Ja, Dem. Ud!
- Mange tak. - Ud!
Hvem fanden er hun? Hvad laver hun her? Jeg hader hende!
- Nu gider jeg slet ikke. - Jo, kom nu.
- Nej, jeg vil ikke. - Jo, De vil.
De har arbejdet på det dag og nat i månedsvis.
Undskyld, men jeg kom lige i tanker om noget, der ville være sjovt.
- Hold kæft! Vil De se det eller ej? - Ja. Meget gerne.
Virkelig? Det virker ikke sådan.
Det virker mest, som om De vil høre Dem selv tale.
- Er det derfor, De er kommet? - Nej, nej.
For fanden, altså. Åndsamøber.
Hr. Watson, kan De høre mig?
Ja, det kan jeg, Alexander!
Han kan høre mig! Han kan høre mig!
Watson!
Det er et stort fremskridt i videnskab og kommunikation.
Jeg kunne ikke have gjort det uden Dem.
- Det skal fejres. - Det skal det bestemt.
Nå, men ...
Hvad laver De så?
Ikke så meget.
Jeg sidder bare her på en stol.
Ja, også mig. Også mig. Jeg sidder på en stol.
Nå, men ... Godt. Godt.
Alexander, kan De huske, da vi var til videnskabskongres?
- Hvor var det? - Cleveland!
Vi var på det hotel.
Kan De huske hækkene og planteskulpturerne?
- Den gartner var fantastisk. - Ja ...
Der var elefanter og sæler og en giraf.
Men jeg tror, de brugte et træ til giraffens hals.
Det er ikke i orden.
Når man laver planteskulpturer, bør man være purist.
- Man bruger kun hækkene. - Ja. Godt.
Og haverne! De var smukke.
De plukkede liljer. Det syntes jeg, var forkert.
Fint, men det ...
Man plukker ikke blomster fra andres haver.
Nu er jeg nødt til at gå.
Hov, ved du hvad?
Watson, jeg har altså gæster her. Jeg er nødt til at smutte.
- Jeg har fået brev fra min fætter. - Gudfaderbevares.
Han mødte nogen med efternavnet Grahamm, med to M'er.
De staver det aldrig med to M'er, vel?
Watson, hold nu kæft! Hold kæft!
Okay, så er der to M'er, men jeg har altså gæster!
Jeg lægger altså røret nu!
Man bruger kun to M'er, hvis man vil sige "mm" eller sådan noget.
Kender De nogen, der staver Grahamm med to M'er?
Nej! Jeg kender ingen Grahams med to eller tre M'er!
Jeg tror, vi blev afbrudt.
Kan De huske ænderne og ællingerne, der fulgte efter?
Det var så sødt. Det slog mig, da vi var...
Første verdenskrig begyndte i 1914.
Det var en kamp mellem Centralmagterne Tyskland, Østrig-Ungarn -
- Bulgarien og Osmannerriget -
- mod Ententemagterne Frankrig, Rusland, Italien, Storbritannien -
- Rumænien, Canada og Japan.
USA sluttede sig til Ententen i 1917 -
- da Tyskland havde sænket mange amerikanske skibe -
- herunder luksuskrydstogtskibet Lusitania med mange amerikanere om bord.
Intet sammenfatter krigens rædsler bedre end skyttegravskrig -
- med dens hidtil usete ødelæggelser og blodbad.
Ved krigens afslutning var over 16 millioner mennesker døde.
Mange soldater kæmpede modigt og døde for deres land.
Der var selvfølgelig undtagelser.
Jeg tror ikke, jeg magter det. Jeg har allerede mistet så mange venner.
Så behøver du jo ikke at skrive til dem mere.
Hvis jeg ikke kommer tilbage, skal du gøre mig en stor tjeneste.
Vil du give dette brev til min kæreste, Greta?
- Mig? - Jeg skal bare lige være færdig.
Det er sødt af dig at tænke på mig, men jeg er ikke den rigtige.
Jeg er meget uansvarlig. Jeg mister ting hele tiden.
En dag ledte jeg efter mine briller, og de sad på mit hoved hele dagen.
- Jeg ledte i timevis. - Granat!
Det skal være dig. Jeg beder dig.
- Jeg kan sende det, ikke? - Nej. Du skal aflevere det personligt.
- Hvor bor hun? - I Albuquerque.
- Albuquerque? Seriøst? - Tak. Jeg skriver lige færdigt.
Albuquerque? Så spørg dog Wojokowski.
Han bor i Santa Fe. Wojo!
- Har nogen set Wojo? - Nej, beklager.
Nej. Jeg glæder mig bare til at komme hjem til min Daisy.
Det er det, der venter mig.
- Hvad betyder den lyd? - Jamen ... Hun er da okay.
- Synes du ikke, hun er køn? - Jo, jo, hun er fin nok.
- "Fin nok"? - Hvis det er den slags, man kan lide.
Kan du det? Jamen så ...
Okay, men du synes ikke, hun er køn?
Jeg ville tage hende med i biografen, hvis hun betalte. I modsat fald ...
Jeg er ikke sikker. Jeg ved det ikke. Hun er bare ikke min type.
- Hun er din type. - Ja. Hvad er din type?
- Flere lyde. Hvorfor? - De siger ofte mere end ord.
Hvor svært er det bare at sige ja? "Er hun køn?" Du siger ja, og det var det.
Ja, ja. Du forskrækkede mig til ærlighed.
Hvis du var kommet for ti minutter siden og havde sagt:
"Om lidt viser jeg dig et billede af min kæreste."
Så havde jeg fundet på en løgn, der ville have gjort dig glad.
Så det er min skyld?
- Hvad betyder den lyd? - Sandsynligvis.
Godt, mænd.
- Det er tid. - Javel, hr. sergent.
I skal bede jeres bønner og gøre klar til angreb.
Når jeg siger til, går I op og ind i ingenmandsland.
I løber gennem en byge af kugler, når frem til Fritz -
- og går amok på de svin!
Vi skal give dem en ordentlig omgang. En ordentlig omgang!
Kan jeg få et kor?
- Er I klar til at mule kejseren? - Uha, ja. Mule, mule, mule ...
Mule kejseren!
Angrib!
Op og over. Kom så, mænd!
Efter dig. Gå du bare først.
Kom så, David, op med dig! Kom så, fortsæt!
Moar!
Menig David! Let røven!
Kom så, mænd! Kom så!
Fortsæt!
Menig Wallace, hold op med at lege med dig selv, og kom ud.
- Javel. - Øjeblik, sergent.
Godt.
Jeg er i live! Åh gud! Jeg er i live!
- Gudskelov! - Hvad skete der?
- Jeg blev skudt.
Hvor? Jeg kan ikke se et skudhul.
Nå, den må være gået lige igennem mig. Et sandt mirakel.
- Jeg henter sanitetsfolkene. - Nej, det er ikke nødvendigt.
De har travlt nok i forvejen. Det skal du ikke.
Du ser ud til at have det fint.
Ved du, hvad der nok er sket? Jeg tror, en kugle fløj forbi mit hoved.
- Ja. - Og jeg mistede bevidstheden.
Du virker sund og rask samlet set.
- Jeg var død. Jeg troede, jeg var død. - Selvom du ikke blev ramt.
Jeg troede, det var efterlivet. Der er man jo stadig ligesom i sit eget hoved.
Man er stadig dig selv. En, man ikke bryder sig om. Så det er ingen fest.
Der er et efterliv, men ikke på den måde, man kunne ønske.
Må jeg fremlægge en anden teori? Jeg tror, du lod, som om du blev skudt.
Så lå du der, mens vi andre blev beskudt.
Det er uden tvivl det mest fornærmende og formastelige -
- man har sagt til mig.
Hvor vover du? Okay. Jeg er med.
Handler det om det, jeg sagde om Daisy? Det gør det garanteret.
Jeg har tænkt meget over det og reevalueret hele situationen.
Min vurdering var helt forkert.
Jeg ved ikke, hvad jeg sagde. Hun er en skønhed. Du er så heldig.
Ikke alene ville jeg tage hende med i biografen.
Jeg ville såmænd invitere hende på middag, give champagne -
- og følge hende hjem.
Hvis hun inviterede mig hjem, kan du bande på, jeg ville sige ja.
- Nu går du for langt. Det er for meget. - Kan man lave en kopi af et billede?
Så du lod ikke, som om du blev skudt og lå på jorden som en tøsedreng?
Nej da! Jeg er superparat til angreb. Jeg elsker krig.
- Gør du? - Det her er livet for mig.
- Jeg føler mig i live. - Det er alle tiders.
Du bør melde dig frivilligt til at lede næste angreb. Hr. sergent!
- Hvad fanden? - David vil lede angrebet.
- Nej, nej, jeg er ingen leder. - Det er fremragende.
- Jeg troede ikke, du havde nosser. - Det har jeg heller ikke. Virkelig ikke.
- Det er bare noget, han siger. - Vis os, du har nosser. Kom nu.
Er I vanvittige? Jeg kan ikke lede et angreb.
For det første halter jeg og har upålidelige tarme.
Menig David, jeg undervurderede dig vist. Værsgo. Du skal føre os i kamp.
- Hvad? Mig? - Nemlig.
Jeg kan ikke bære flaget. Jeg skal lige slå mave.
- Pjat, du er regimentets fanebærer. - Skal jeg gå med flaget?
Jeg kan lige så godt bære et banner med: "Skyd mig."
- Tag så det flag! - Nej. Du tager det.
- Sergenten siger, vi skal kigge op. - Okay.
Din fnatmide! Nu tager du flaget, eller jeg stikker det op i røven på dig.
De skød Wallace!
Personligt.
Den 1. december 1955 var Rosa Parks på vej hjem med bussen i Montgomery, Alabama.
Hun nægtede at give sin plads til en hvid mand.
Ifølge loven skulle sorte ellers sidde nede bagi -
- mens sæderne forrest i bussen var forbeholdt de hvide.
Men Rosa ville ikke flytte sig.
Hun blev anholdt. Hendes handlinger inspirerede det sorte samfund -
- til at organisere en busboykot i byen, anført af en ung Martin Luther King Jr.
Boykotten varede over et år -
- indtil USA's højesteret fastslog, at raceadskillelse i busser -
- var forfatningsstridigt.
Rosa Parks' handlinger gjorde hende til et symbol -
- på værdighed og styrke i kampen for at stoppe raceadskillelse.
Kun få ved, at hun havde prøvet det før.
Kom så.
Undskyld mig.
Chauffør!
- Om bagi med dig. - Nej.
- Jeg sagde, om bag i bussen. - Og jeg sagde nej.
Så får jeg dig anholdt.
- Jamen værsgo. - Okay så.
Seriøst? Drop det. Nu sidder jeg lige så godt.
Hvis hun rejser sig, skal jeg også rejse mig -
- og måske vil han have gangpladsen, og vi kommer op at diskutere.
Hun sidder her. Om bagi med jer. Af sted
Også dig. Og du kører bussen, kom så.
- Det var meget venligt. - Det skulle jo siges.
- Hvor skal du hen? - På markedet.
Markedet. Skal du ud at købe stort ind? Det skal du garanteret.
- Nej. - Hvad skal du købe?
Grøntsager. Nogle ferskner.
- Hvad hedder du? - Rosa.
- Jeg hedder Murray. - Det glæder mig.
I lige måde, Rosa. Jeg havde en tante Rosa.
Dejlig kvinde, og jeg må sige, at hun var ret frodig.
Hun havde en sjofel humor.
Det kunne virkelig antænde en 12-årig drengs fantasi.
- Fantaserede De om Deres tante? - Ja.
- Var hun gift ind i familien? - Nej, nej. Det var min mors søster.
Vil du gøre mig en tjeneste? Jeg skal lige have sweateren af.
Det er lidt ... De sveder lidt.
- Tak. Sådan. - Godt. Det var bedre.
Tak. Lad mig spørge dig om noget.
Du er i nogens hus, og din ryg klør virkelig.
Hvis du så en kløpind, ville du så bruge den?
Eller ville du gnide ryggen mod en dørkarm og prøve at stille kløen selv?
Nej, jeg ville ikke bruge den. Det er som at bruge andres tandbørste.
Her er jeg uenig, Rosa. Ryggen er ikke munden.
Hvis der ikke var en kløpind, ved du så, hvad jeg ville gøre?
Jeg ville gå ud i køkkenet efter en gaffel. Jeg ville gå ud på badeværelset.
Klø mig på ryggen, vaske gaflen og lægge den tilbage igen.
Rosa, der er ingen bedre følelse i verden end at klø sig på ryggen med en gaffel.
Så er den potte ude.
- Har De noget at læse i? - Nej.
Jeg burde nok have læsestof med på bussen, ikke?
I stedet for bare at sidde og glo som en idiot.
- Bor De alene? - Ja, Rosa.
Jeg har mange planter. De fleste er døde, fordi jeg ignorerer dem.
Jeg har en parakit, der siger mit navn. "Murray! Murray! Murray!
Hvordan har Murray det?"
- Kan De lide lyden af Deres egen stemme? - I høj grad.
Rosa, hvem er Paul Bunyan? Kan vi lide ham eller ej?
Folk siger, man ikke kan spise alle dele af en hummer. Det passer ikke.
Hvad?
Man ser aldrig en tærte køle af i vindueskarmen, som man gør på film -
- og tro mig, jeg har kigget ind ad mange vinduer.
- Hvorfor i alverden dog det? - Så du "Dragnet" i går aftes?
Jeg regnede ud, hvem der gjorde det.
- Må jeg spørge om noget? - I guder ...
Hvis du blev bestjålet -
- ville du så foretrække, at det var en sort eller hvid mand, der røvede dig?
Interessant spørgsmål, ikke? Tænk over det.
De sociologiske aspekter af det.
Hvorfor skulle jeg tænke på at blive røvet?
Jamen hvis du nu skulle?
Hvorfor tænker De på den slags? Er De troende?
- At bede er spild af tid. - Vi bør bede for Deres tanker.
- Mine tanker? - Ja. Det kan måske give Dem fred og ro.
- Synes du, jeg har brug for fred? - Ja.
- Hvorfor det? - Det tror jeg bare.
- Godt. - Kom nu. Vi lukker øjnene.
Okay, mine øjne er lukkede.
Hellige fader, vi beder for hr. Murray i dag.
Herre, send ham din ånd, og giv ham fred i sindet.
- Ja. - Gør hans tanker tavse.
Murray, er der noget, De vil sige til Herren?
- Ja. Klart. - Godt, så er det Dem.
Herre, du ved jo nok, at jeg ikke har haft sex i otte år ...
Du altforbarmende ...
Måske kan du hjælpe mig lidt. Send nogen min vej. Jeg er ikke så kræsen.
Hun må godt være overvægtig. Selvfølgelig ikke en elefant -
- men lidt deller er fint. Jeg er ikke kræsen.
Måske endda en rødhåret.
Jeg er jo ... Ja, en rødhåret.
- Rosa? Hvor skal du hen? - Jeg går om bag i bussen.
De bliver bare ved med at bede, Murray.
Som sagt, en rødhåret. Det ville være spektakulært -
- men nu ikke for mange fregner.
Oversat af: Neel Rocco