ЖИВОТЪТ, ЛАРИ И ПРЕСЛЕДВАНЕТО НА НЕЩАСТИЕТО
Годината е 1773-та и 13-те колонии са в състояние на безредици.
Патрик Хенри произнася пламенна реч във Вирджиния.
"Никакви данъци без представителство."
В знак на протест срещу Британската монархия
група колонисти, дегизирани като индианци,
изхвърлят 342 сандъка с чай в бостънското пристанище.
И оттогава протестът става известен като Бостънското чаено парти.
Хайде! - Тези пуритани
наистина ми лазят по нервите. - Да.
Онзи ден се държах за ръце с жена ми
и един изкрещя: "Никой не иска да вижда това!".
Ами прав е. - Да, май е така.
Хората от "Мейфлауър", а? - Какво става?
Да, хвърли го!
Протестират срещу Закона за чая.
Изхвърлят чая във водата. Правят си чаено парти.
Чаено парти! Сериозно? Звучи забавно.
Да го направим! - Това Майкъл Фини ли е?
Да, той е. - Страхотно парти!
Странно, онзи ден бях с него.
Не ми спомена нищо за чаено парти.
Всички говореха за това на вечерята у Закарая.
Бил си там?
Да. - Аз защо не бях поканен?
Не знаех за вечерята и сега пропускам партито?
Не знам какво да ти кажа.
Знаеше ли за това?
Донякъде, да. - Донякъде?
Вземи това.
Хей! - Хайде, момчета!
Фини! Хей, Фини!
Какво става тук?
Здрасти, Лари! Нищо не става. - Нищо?
Как е любимият бъчвар на Бостън? - Какви ги вършиш?
Преди да кажеш нещо, това е импровизиран, принципен, символичен протест.
Чаено парти ли имате? - Не е парти, Лари.
Ще ти кажа, Фини, че на мен ми прилича на парти.
Данъците върху чая са много високи.
Решихме да предупредим британците, всичко стана в последния момент.
Обсъждали сте го у Закария снощи.
Не знам откъде си го чул,
Започна като бегла идея у Закария.
Видях те преди два дни,
нищо не ми спомена за парти, Закария или друго.
Трябва ли да ти казвам къде ходя?
Сутринта бях при обущаря. Искаше ли да дойдеш?
Струва ми се, че има някаква уловка.
Фини, хайде! Ще правим ли парти?
Това не е парти.
Самюъл Купър е тук.
Здрасти, Лари. Чух, че си извън града.
Джоузеф Уорън? - Здравей, Лари.
Вчера ти продадох бъчва, нищо не ми каза.
Не стана дума за това.
Поканил си тях, но мен не?
Следващия път ще те поканя, кълна се.
Няма да има следващ път. - Не знаех, че подкрепяш каузата.
Защо го казваш? - Не се обиждай.
Но се разхождаш с червено палто в същия нюанс
като на британските войници. - Бе подарък от жена ми.
Красиво палто от кадифе. Докосвал ли си такъв плат?
Не е красиво, щом воюваме с червените мундири.
Не аз съм червен, а палтото ми. Повече не мога да нося червено ли?
Край на червеното? Изключено ли е като вариант?
Да приличаме на потисниците си...
Отменяме червеното, а?
Може би червено палто с определена кройка не е удачно сега.
Фини, щях да съм много полезен.
Дори не знаех, че обичаш чай.
Да, не обичам чай. Пия кафе.
Още по-голямо основание да ме бяхте включили в партито.
Събрал си любители на чая, за да го мятат.
Изобщо не им пука.
Аз щях да мятам чай, защото го мразя.
На следващото чаено парти ще си шампионът по мятане на чай.
При това сте маскирани.
Това е най-разочараващото в случая, знаеш ли?
Костюмите? - Да.
Още по-голямо основание да мве поканите. - Защо?
Защото обичам да се маскирам и дегизирам.
Можеш да се държиш като задник и няма да те познаят.
Да, виждал съм те да се държиш като задник.
В костюм. - Да.
Просто не схващам защо не бях поканен.
Едва ли е заради червеното палто.
Не те поканих на чаеното парти,
защото досаждаш на всеки купон.
Не говориш сериозно.
Стоиш в ъгъла и досаждаш някому
с разни тъпотии. - Аз съм душата на компанията!
Онзи ден у Сам Адамс не спря да дрънкаш за обувки.
Имаме един чифт обувки, по една за всеки крак.
А ти казваше, че трябва да имаме леви и десни обувки.
Какви ги дрънкаше? - Какви ли?
Поглеждал ли си стъпало?
Освен това, като си на парти, все говориш за индианки.
Дали ме привличат ирокезки? Да, е и? Престъпление ли е?
Целувал ли съм се с ирокезка? Да.
И знаеш ли? Беше невероятно преживяване.
Поздравления, Лари. - Освен това,
ако си се целувал с ирокезка...
Целувал съм се с ирокезки, Лари. - Глупости!
Имам приятелка. - Какво?
Ирокезка е. - Къде?
В Канада, не я познаваш. - Друг път.
Нямаш ирокезка в Канада.
Не се мотая около търговските пунктове да ги зяпам.
Ти ги зяпаш и се мотаеш.
Гледай си работата! Продавай си бъчвите! Затова ли искаш да си на кораба?
Не. - Не се подвеждай по забрадките.
На този кораб няма жени.
Не съм казвал това.
Ето защо не си поканен на партито, Лари.
Нека се кача на трапа.
Не може, Лари. Трапът е за екипажа.
Защо не може да съм в екипажа?
Ако не си от екипажа не си и на трапа.
Миналаа година ги дадох безплатна бъчва, негоднико!
Чаеното парти свърши. - Какво?
Лари го прецака. - Остана много чай за мятане.
Лари развали настроението.
Браво, Лари. - Не съм.
Мерси, Лари. - Вижте се само!
Преоблечени като индианци с тъпи пера.
Приличате на идиоти.
Като че ще повярвам, че сте индианци. Ужасно ме разочаровате.
Ще се видим в таверната по-късно. - Довиждане, Томпсън. Пукни, Слотър!
Бъчвата имаше теч. - Глупости!
Да, ти си индианец, Гилиам! - Мерси много, Лари.
Утре съм при обущаря.
Искаш ли да те поканя? Да ти кажа ли предварително?
Глупак! Ще се кача на кораба и ще метна малко чай.
Давай, Лари! - Веднага отивам!
Нали си шампион по мятане на чай. - Ще видите как се прави.
Дори не искам да съм в тъпия ви екипаж.
Ще си събера свой екипаж, но няма да се правим на индианци.
Ще се пукнете от яд.
Ето как се прави.
Вижте ме!
Хей, ти! - Не.
Какво правиш? - Нищо, чаят не е мой.
Прав си, чаят е на Негово величество!
Не, чаят е на Фини! Имаше чаено парти тук.
Сър, не познавам този мъж.
Крещеше за банди и колко много мрази чай.
Не, бъркате човека. Той лъже!
Партито е на Майкъл Фини! Дори не ме покани.
Него трябва да арестувате.
Фини! Имам червен мундир. Червен мундир като вашия!
Ние, народът
По време на робството в САЩ
роби правят опити да избягат на свобода.
Мнозина използват Подземната железница.
Това е мрежа от хора, маршрути и места, предлагаща подслон
и помощ на избягалите поробени хора от Юга.
Пътуването на север към свободата е опасно, мъчително
и често животозастрашаващо.
Но никой не взима предвид изпитанията, понасяни от домакина.
Достатъчно трудно е да живееш със собственото си семейство,
камо ли с непознат.
Мисури 1850
Хайде, влизай. - Успях.
Никой не ме проследи. - Добре дошъл в дома ми.
Дано се чувстваш защитен и в безопасност тук.
Аз съм Джоунси. - А аз - Лорънс.
Почти съм свободен. - Да.
Беглец съм, но е хубаво, че вървя на север.
Утре трябва да можеш да прекосиш границата.
Дано. - Как мина пътуването?
Трудно, бягах, преследваха ме кучета и коне.
Стоях 15 мин под водата в блатото.
15 мин? - Дишах през сламка.
Чувах глухия лай на кучетата.
Леле, горкият ти!
Не можех да им кажа да млъкнат,
налагах си да не изкрещя,
въпреки че ми идваше да кажа: "Млъквайте!".
Да, веднъж и мен ме гонеше козел.
Леле! - Погна ме незнайно защо.
Трябваше да прескоча една ограда.
Но не е като да бягаш за живота си
и едва да дишаш под водата, докато кучетата лаят.
Стоиш си и се чудиш дали да кажеш: "Млъкни, куче!".
Просто се опитах да вляза в положението ти.
Моето не бе толкова зле, но не бе и приятно.
Козелът е домашно животно.
Нима те е носил на гърба си, за да те окове след това?
Ще те хвърли ли на полето с думите "Обратно на работа!"?
Разбирам те. - Кажи ми го направо.
Схванах мисълта ти. - Не, аз я схванах.
Не ти я схвана, аз я схванах.
Не, аз схванах идеята.
Пръв казах, че съм схванал. - Ти не ме разбра.
Не ми отнемай правото, идеята си е моя.
Така да бъде, забрави за това. - Добре.
Нямам търпение да отида на север
и да опъна няколко севернячки.
Живял съм на север.
Нямаше много опъвания.
Поне за мен. - Разбира се, не за теб.
Някои са родени за това. Да разгледаме наоколо.
Добре.
Да видим безопасната къща. - Да.
Какво имаме тук? - Това е всекидневната.
Добре. - Удобна е.
Да, но ще съм откровен. - Давай.
Усещам миризма на мухъл тук. - Какво?
Мирише на мухъл. Трябва да откриеш причината.
Сериозно? - На това място има влага.
Влага? - Мухъл от влага.
Много хора са били в тази къща и не са се оплаквали от влага.
Белите са влажни по природа.
Белите хора са си влажни, това ли ми казваш?
Разбира се, вие сте естествено влажни хора.
С цялото ми уважение, Джоунси,
бил си 15 мин под вода и си дишал през сламка.
Не е от къщата, Джоунси, а от теб. Ти си влажен!
Беше преди три дни, вече съм сух и не мириша на мухъл.
Дори да си сух сега, влагата се е пропила в теб.
Ясно, не приемаш влажността си.
Ти не приемаш своята! - Нямам такава.
Това е твое мнение.
Бях влажен по-рано. Като влязох тук, пак станах влажен.
Станах пак влажен, усещам влагата.
Не знам, усещам присъствие и на духове.
Някой умрял ли е на този диван? - Не.
Мирише на смърт.
Някой беше много болен на дивана, но умря горе.
А мухляса ли, докато преминаваше в отвъдното?
Не, не мухляса.
Ще ти дам един съвет.
Когато някой умре на този диван, обърни проклетата възглавница.
Добре, разбрах.
Вече ми каза това.
Не приемаш довода ми?
Не, само... - Казах ти довода си.
Казвам, че даде добър довод.
И го приемам. - Няма да ме ограбиш.
Джоунси, да започнем на чисто.
Да, нека кажем, че и двамата сме малко мухлясали.
Нека кажем, че предвид факта, че си бил в блатото 15 мин...
А на този диван е умрял човек.
Не умря на дивана, а горе.
Бил е пред умиране, качил се е горе
и всичко е приключило - умрял е там.
Но вече е бил на умирачка.
Чуй сега, ако не ти е комфортно
и не се чувстваш уютно или усещаш зли духове, върви си!
Преживях и по-лошо.
Последното място, на което бях, имаше стол с висока облегалка
и пред него малък стол.
Можеше да си качиш краката на него.
И да си седиш ето така.
Говориш за отоманка. - Страхотия!
Мой приятел се казва Отоман, не знаех за връзката
между робовладелеца, нарекъл го така, и отоманката.
Проклетият негодник бе вманиачен по мебелите.
Кръщавал е робите си на мебели? - Да.
Нарече ковача Дрешник, представяш ли си?
Дрешник? - Проклет негодник.
Казвах си, че Райската градина е един луд бял човек.
Защо ли е бил обсебен по мебелите?
Как са нещата със закуската?
Закуската!
Кога е? - Какво за нея?
Как е закуската?
Има закуска. Аз закусвам.
Тази дама ли е умряла? Тя ли е?
Да, тя е. - О, да почива в мир.
Заби ли я? - Не искаше да има нищо с мен.
Но бях достатъчно наивен да се грижа за нея.
Сигурно оценявала грижите ти.
Може би ти е давала да смучеш цица от време на време.
Правила ти е подарък.
От благодарност, че се грижиш за нея.
Само това се иска.
Имаш ли палачинки?
Не, само брашно.
Сто на сто е влажно, купа с каша. - Да, най-вероятно.
Безумие, ценител съм на тези места,
но съм чувал не особени добри отзиви за това място.
Честно, дойдат ли хора тук, надушват смъртта.
Усещат влага. Казвам ти, имаш лоши отзиви за къщата.
Те са напълно несправедливи!
Носех онази жена по стълбите, нараних си гърба.
Не можах да насека дърва, нямаше топла вода и получих лоши отзиви.
Само мое мнение е. Не бих дал повече от оценка две.
Добре, чуй сега. Ще направя палачинки.
С две яйца, малко брашно от скапаната купа
и с щипка канела. - Знам.
Ще ги бъркаш ето така. - Добре.
Щом си такъв разбирач на палачинки, защо не си ги направиш сам?
Не съм ти роб, човече.
Леко, по-полека! Никога не съм го казвал.
Бре, каза го! - Не, бре!
Аз казах "бре". - Не, аз казах "бре"!
"Бре"-то е мое. - Аз казах "бре"!
Аз първи го казах! - О, не!
Искаш да направя палачинки? Бре!
Каза, че те смятам за роб? Бре!
Няма нищо да направя, бре!
Какво общо има това с робството? Не казах, че си роб.
Това е да направиш някому услуга.
Знаеш ли какво бе робството? Дълъг списък с услуги.
Не ми е хрумвало, Джоунси. - Да.
Дай ми довод, а? - Не, и знаеш ли защо?
Защо? - Току-що си го взе обратно.
Не. - Не харесваш да ти дават доводи.
Харесвам доводите, само да не взимат моите.
Ще си легна, остави ме да си почина.
Хубаво да се наспиш. - Да.
Джоунси. - Благодаря, Лорънс!
След стълбите вдясно, не вляво. Там е стаята на умрялата.
Добре.
Дюшекът е много мек!
Много жалко!
О, не! Бре!
Не! Бре!
Аз казах "бре"! - Не, аз казах "бре"!
Един месец по-късно...
Вижте се! Много сте красиви.
Палачинки и кексчета, кексчетата на Джоунси.
Мили боже!
Какво става?
Хубаво ще ви напоя.
Какво става тук? Посред нощ е.
Събуди ме с миризмата на бекон.
Не го вини, навсякъде ще познаеш миризмата му.
И в кучешки лайна ще го надушиш. - Това е Подземната железница.
Да. - Какво правят железниците?
Движат се. Трябва да се качиш отново на влака.
Качи се на влака!
Супер идея, но знаеш ли? Мислех много за това.
И реших да остана и да помагам на други роби да избягат на север.
Като дойде тук преди месец,
нямаше търпение да тръгнеш и да опъваш севернячки.
Какво стана с опъването?
Те са там и чакат да ги опънеш.
Всички питат: "Къде е Джоунси?
Готови сме да ни опъне". - Чуй нещо.
Татко все ми казваше, че задникът няма да ми избяга.
Като стигна, ще е там.
Джоунси, знам колко си чувствителен относно думата "услуга".
Твърде много ли ще да те помоля да ми помогнеш малко?
Искаш да ти робувам тук ли?
Не, искам само да помагаш.
Ти сериозно ли? Без майтап? - А ти сериозно ли?
Моля те да се събуеш, това робство ли е?
Да, робство е. - Моля те да купиш малко свещи.
Ако не са за мен, е робство.
Ами ако ги ползваме заедно?
Замесен ли си в това, е робство.
Не, не е. Услуга е! - Не.
Искаш още услуги?
Нямаш право да молиш чернокож за услуги в следващите 400 год.
Така ли? - Именно.
Знаеш ли? Мирише прекрасно.
Да, седни и спри да се оплакваш за глупости.
Ще ми подадеш ли палачинките, или е робство?
Ще ти ги подам.
Пробвай кексчетата на Джоунси. - Сериозно?
Имаме голям прогрес вече.
Ти имаш голям прогрес, Лорънс.
Има ли шанс да отвориш? - Робство.
Добър вечер. - Не очаквах никого.
Еха! - Здравей.
Привет, г-н Белокож.
Ти сигурно си от добрите. - Да.
Дрешник и Отоманка! Какво?
Елате! - Джоунси!
Знаех, че си тук! - Не могат да ме хванат!
За тях ти говорех. Дрешник и Отоманка са тук!
Да, Дрешник и Отоманка. От "Итън Алън" ли?
Да. - Накъде сте тръгнали?
Планирахме да пренощуваме и утре да извървим 30 км
до къща в Джоплин.
Да, добре дошли сте да пренощувате тук.
Благодаря. - Зарежи! Стойте колкото искате.
Вземете си дълга ваканция. - Сериозно?
Да, щом Джоунси ви го казва.
Благодаря, Джоунси. - Отоманка.
Седни там и си качи краката.
Веднага. - И се нахранете.
Чу ли, Отоманка? Яж и си почини.
Вижте се само! Лорънс има още три такива халата.
Донесох и на вас.
Джоунси, усещам влага тук.
Казах ви. - Дрешник?
Пред плевнята има голям камък.
Питах се би ли ми помогнал да го преместя утре.
Да не съм ти роб?
Да, разбира се.
1903 Кити Хоук, Северна Каролина
На 17 декември 1903 г. в Кити Хоук, Северна Каролина,
американските изобретатели Уилбър и Орвил Райт
извършват първия контролиран полет с летателен апарат:
"Райт Флайер".
Полетът продължава 12 сек и изминава 37 м.
Хей, все отнякъде се почва.
И с това братята Райт поставят началото на авиацията.
Но има и трети брат Райт,
пренебрегнат от историческите книги и то с основание.
Снимай целия самолет и поне един от нас.
Направи и смешна снимка.
Готово!
И още една, на която сме сериозни.
Хей! Орвил! Уилбър!
По дяволите! Тръгвай! - Върви.
Живо, хайде!
Какво става? Какво правите?
Чакахме те. - Да, чакахме те.
Не изглеждаше така. - Не.
Трябва да тестваме апарата и се уверим,
че е готов да тръгне.
Ти си последното звено в брънката.
Серизно? - Да.
Май сте готови за полет.
Не, няма достатъчно вятър. - Не.
Не бихме тръгнали без теб, та ние сме братята Райт.
Да, хайде. - Качвай се.
Седни тук. - Тук ли?
Да, седни.
По средата? - Да.
Точно по средата.
Какво?
Ужасно е.
Не, ще е чудесно. - Никак не е удобно.
Облегни се леко назад, аок искаш.
Не искам по средата, нека съм отстрани.
Той трябва да управлява апарата,
а аз - двигателя. Стой си по средата.
Не мога, ще ме хване клаустрофобия.
Няма други места.
Не разбирам защо има средно място и защо е много по-лошо от другите?
Съсипвате изобретението.
Сложи това под седалката си.
Защо? - За безопасност.
Каква безопасност, седя върху щайга за праскови?
Ръчният багаж се слага под седалката.
Там му е мястото. - Защо да не е в скута ми?
Много е опасно.
Проектирали сме го така, че багажът да се помества отдолу.
Не да е в скута ти.
Добре.
Доволни ли сте? - Да, така е добре.
Ще тръгваме ли? - Чувствам се в безопасност.
Слава богу, че чантата ми е отдолу.
Така ръцете ти са свободни, ако стане нещо.
Ще се хванеш здраво.
Можеш да се държиш тук.
Да направиш така.
Или така. Ще се подпреш с ръцете.
Добре, разбрах. Схванах идеята.
Добре.
Готови сме за полет. И така.
Готов ли си? - Искам да кажа нещо.
Не съм глупав.
Канехте се да отлетите без мен.
Уилбър. - Да.
Спасих живота ти.
Длъжен си поне да ме почакаш.
Кога си спасявал живота ми?
Давеше се и ти дадох весло, спасих те.
Сигурно щях да се спася и сам.
Но ти благодаря. - Нямаше да успееш.
Ревеше и пищеше. - Не съм ревал.
Беше вода от езерото, не съм пищял.
Няма да забрява писъка ти, беше срамен.
Няма да забравиш нещата, които си измисляш.
Радвам се, че всички сме тук и готови за полет. Ще е прекрасно.
Има ли някакъв снакс?
Какво? Не яде ли?
Дай му нещо. - Нали съм на самолет?
Няма ли храна?
Имам фъстъци.
Фъстъци и нищо друго?
Това е храна за цирк.
Трябва да излетим, преди да стане още по-странно.
Готови ли сте? Сложете очилата.
Готови? - Да!
Контакт! - Контакт.
Контакт.
Тръгваме!
Добре, работи безотказно. Красота!
Това е лошо.
Да, да. Сега ще го оправя.
Какво стана?
Къде е Колби? - Колби!
Здравейте! - Идва.
Буталният болт, пак се откъсна.
Настани се. - Ще отнеме време.
Колби идва. Той е механикът ни.
Носи гаечния ключ. Не, трябва да чакаш тук.
Чакаме на самолета. - Защо?
Не можеш да депланираш. - Какво?
Обратното на "качвам се".
Чакаш тук, докато оправят механичния проблем.
Депланиране? - Безопасността е най-важна.
Седим на земята, каква безопасност!
Трбява да чакам на самолета, колкото и да отнеме?
Да. - Ами ако са пет часа?
Ще чакаме пет часа.
Ще стоя по средата със скапан снакс и ще бездействам?
Да. - Пет часа? Луди ли сте?
Самолетно изживяване.
Не е хубаво изживяване, ужасно е. Не съм чувал по-тъпо правило.
Повярвай, за твоя безопасност е. Настани се удобно.
Чуйте. Махам името си от изобретението.
Орвил и Уилбър, нека е ваше. Не искам нищо общо с този апарат.
Ще съжаляваш.
Не мисля. - Ще съжаляваш.
Впрочем имам сметки за уреждане с теб.
Сигурен съм. Какво има?
Заминавах за седмица и те помолих да поливаш цветята ми.
Разбира се. - Прибрах се.
Всичко цъфтеше.
И открих, че си правил секс в дома ми.
Как разбра, че е правил секс там?
Имаше доказателство за секс до африканските теменужки, ето как.
Не отричам, не мога да правя секс вкъщи, там е жена ми.
Все някой трябва да прави секс в дома ти. - Той не прави.
Майната ти, Уилбър! - Майната ти на теб!
Успокой се, момче.
Даде ми най-лошото място, както направи и на сватбата си.
Настани ме точно до кухнята.
Всеки келнер ме блъскаше и ме събаряше на излизане.
Сложих те на маса за необвързани.
Искаше да се запознаеш с някого и те настаних до най-красивата дама.
Тя беше едноока. - Случват се такива неща.
Нямаше превръзка на окото, все едно седях до циклоп.
Седях откъм сляпата й страна
и тя изля доматената си супа в скута ми.
И защо да е виновна? - Не е.
Нека си е едноока, но с превръзка.
Да се съобразява с другите.
Да беше я поканил на среща. - На среща?
Постоянно говори за теб.
За мен ли? - Да.
Като я видиш отново, й кажи да си сложи превръзка.
Чуй едно предложение.
Направи й превръзка и й кажи: "Хванах те".
Звучи обидно. - Да направиш подарък ли?
Тя знае, че има превръзка за еднооки, но е избрала да не носи такава.
Не е имала официална превръзка за сватбата.
Сигурно това е причината. - Направи й с пайети, може би ще я носи.
Нещо красиво. - Тя не изглежда зле.
И аз това казвам.
Ще й я изпратя анонимно по пощата.
И следващия път ще я забележиш. - Да.
С бележка "Красотата е в едното око на гледащия."
Това ми харесва, никак не е зле.
Става, нали? - Много е добро.
Да излитаме. - Готови?
Колби, как сме? - Даде ни знак.
Всичко е наред.
Очилата. - Хайде!
Завърти го, Колби!
Контакт! - Успех!
Тръгваме! - Вижте само!
Ще е страхотно!
Дръжте се здраво!
Еха, работи!
Не, размислих. Не искам да летя!
Зле ми е, ще повърна.
Ето, използвай това.
Вижте колко е красиво!
Ще умра! Не, не! Не искам да умра!
Свобода за милиони!
През 1950-те, по време на Студената война между Русия и САЩ,
страхът от комунизма е навсякъде.
Червената заплаха достига трескав пик, когато сенатор Джо Маккарти от Уисконсин
започва поредица от широко разгласени разследвания
на предполагаемото комустическо проникване в правителството.
Никой не смее да се занимава с Маккарти от страх да не бъде нарочен за комунист.
Дори армията на САЩ е под разследване,
което води до прочутите изслушвания на армията и Маккарти.
Джоузеф Уелч е главният съветник на армията
и конфронтацията му с Маккарти, в която пита:
"Нямате ли капка приличие, сър?", се счита за повратна точка
в тази печална глава от историята ни.
Но Маккарти не смята, че е единственият без капка приличие.
Относно молбата на г-н Уелч мисля, че трябва да му кажем,
че в правната му фирма има един млад мъж на име Фишър,
който от много години е част от организация,
отдавна станала правната крепост на комунистическата партия.
Да не съсипваме повече този младеж.
Нямате ли капка приличие, сър?
В края на краищата нямате ли някакво благоприличие?
Дали имам капка приличие? А вие, г-н Уелч?
Пиете чаша вода без подложка
и оставяте петно на красива маса.
Та кой няма капка приличие?
Казаха ми, сенаторе, че масата е била лакирана с епоксидна смола.
При това е много стара маса.
Г-н Уелч, смея да твърдя, че ви е толкова малко грижа за масата,
колкото за свещенността на демокрацията ни.
Иначе щяхте да ползвате подложка като тази, която си взех от вкъщи.
Дошли сте днес тук със собствена подложка?
Точно така, защото уважавам дървото.
Щом оставяте петно на масата, ще оставяте петна и другаде.
И ще ви кажа кой още оставя петна - комунистите.
Я стига! - Комунистите нехаят за масата.
Комунистите не почитат дървото. - Докажете го.
И ще ви кажа кой друг няма капка приличие.
Сенатор Саймингтън? - Да.
Пред няколко седмици дойдохде в дома ми и не се избърсахте на изтривалката.
Влязохте в кал, това приличие ли е? - Откъде знаете?
Дори не ме чухте. Бяхте в кабинета си в другия край на къщата.
Слухът ми е изострен към звука от бърсане,
както и към проникването на комунистите в Държавния департамент.
И ще ви кажа кой още не си избърсва обувките.
Недей. - Комунистите не бършат обувките си.
Не съм виждал комунист да го прави.
В Съветския съюз няма изтривалки за врата. Карл Маркс оставял кални следи.
Енгелс писал за това. Икономката ми е от Румъния.
Самата тя ми каза, че в сателитните държави няма изтривалки.
Избягала е, защото нямали изтривалки? - Можете ли да я вините?
Като говорим за приличие, сенатор Бърд ми каза, че не дошъл на барбекюто ми,
защото дъщеря му имала рожден ден.
Но се оказа, че тя е на 28 год.
Нима баща не може да прекара специален ден с дъщеря си?
Не и ако е на 28 год. Какво ще правят, сенатор Мънд? В зоопарка ли ще идат?
Ще рисуват лицата си или ще яздат понита и ще ядат сладолед?
Казвам ви господа, това е липса на приличие.
И ако мога да продължа, общите ходения
до тоалетната в сената потвърдиха, че сенатор Дърксен
не използва сапун, като си мие ръцете.
Ще ви кажа кой друг не ползва сапун.
Мога да предположа. - Комунистите.
Точно така.
Румънската ми икономка Ленка ми разказа всичко за комунистите,
как не носят дрехи в домовете си.
Те нямат срам, нито благоприличие.
Понякога и тя се разхжда в къщата без дрехи.
Добре. - И се налага да й припомням,
че е в Америка и тук носим дрехи.
Да ви дам ли още примери?
Бюджетната комисия отиде на обяд в "Олд Ебит" миналата седмица
и сенатор Потър реши да поръча за цялата маса,
като че той е председателят.
Това говори ли ви нещо? Ще ви кажа и за един друг председател.
Името му е Никита Хрушчов
и той е председателят на Комунистическата партия в Съветския съюз.
Никой не бе избрал.
Ако не бях поръчал, щяхме да обядваме досега.
Не получих и едно, което да харесам. Той поръча риба.
Ужасна, отвратителна, воняща камбала.
Беше специалитет, силно препоръчан.
Да, от келнер, който носеше яркочервена риза.
Разграничаваме комунизма цветово? - Именно.
А какво ще кажете за Дядо Коледа тогава?
Имам съмнения относно раздаването на подаръци от Дядо Коледа.
Той обикаля къщите, събира информация
и я използва срещу почтените американци.
Той е изкукал.
Тоест всичко, което не харесвате, го сравнявате с комунистическото зло.
Не ми харесва, когато съседът ми
пуска кучето си да се облекчи в двора ми.
Но не го считам за комунистическо куче.
Не е смешно, вършим много важна работа.
При това видях лично сенатор Потър да си пълни шепата с ментови бонбони
от купа на касата в ресторант.
Има система на доверие, сенаторе.
Бонбоните не бяха само за мен, поделих ги с персонала.
Да си пъхаш голямата мръсна лапа в ментови бонбони
не е нещо, което ресторантът насърчава.
Сенатор Потър, бонбоните увити ли бяха?
Не бяха опаковани, но си измих ръцете, за разлика от Дърксен.
Попитахте ли касиера дали можете да вземете цяла шепа бонбони?
Подразбира се. - Не се подразбира.
По един бонбон на човек.
Никой няма да го повтори. - Няма да го скандираме с вас.
Сенатор Потър.
Едва ли е нужно да ви казвам, че ако сте в Москва,
ще сте в затвор, задето надвишихте лимита си за ментови бонбони!
Ще ви отсекат ръцете, ще ви отсекат и пръстите на краката.
Ще ви отсекат и краката и ще ви оставят като пън.
Като урод, който зяпат в цирка. Да не задълбочаваме.
Някой друг затруднява ли се да следва това?
Не!
Представям ви сенатор Килгор и конгресмен Съливан
и знам, че ще ходят на бейзболен мач без мен.
Това е липса на приличие. - Е и?
Те не се познават достатъчно добре, за да отидат сами там,
без да ме включат.
Аз съм катализаторът и спойката.
Те нарочно ме изключиха, но никой не надушва интригите като Тейл Гърнър Джо.
Може би са искали да обсъдят нещо, което не ви е засягало?
Да, напр. как да свалят правителството на САЩ.
Стига, недейте.
Иронията е, че го сториха на бейзболен мач,
най-типичното американско занимание, където на воля си крещиш неща.
"Хей, батър, вониш! Не ставаш! Върви по дяволите! Пукни!"
Пробвайте да кажете това в Москва и вижте какво ще стане.
И казвате, г-н Уелч, че аз нямам капка приличие?
Ще добавя също да схванете намека.
Не схващам намека ви.
Аз съм ходещо забавление и отромен извор на смях.
Знаете ли кой още няма капка приличие?
Не съвсем. - Когато дебелак яде
нещо полуздравословно и не спира да говори за това.
Обядвах салата, но няма да ме чуете да се хваля с това.
Тъпотия. - Миналата седмица се подстригах.
Никой не обели дума. Забелязваш нечия прическа, това е приличие.
Сенатор Колдуотър, натискането на бутона в асансьора
няма да го накара да дойде по-бързо.
И на всички женени мъже тук,
които все се хвалят със секса със съпругите си, чудо голямо!
Говорите за него като за някакво огромно постижение.
Е и? Жалка работа.
Аз постоянно правя секс с жена си. - Какво правиш?
В най.различни пози, някои от които са доста унизителни.
Тя прави каквото поискам, маскира се с различни костюми,
но не дрънкам наляво-надясно за това.
Сенатор, съзнавате ли, че тези изслушвания се излъчват по телевизията
и че жена ви вероятно гледа?
Боже!
Не, само се шегувам! Просто се шегувам!
Скъпа! Джини! Знаеш какво мисля за теб.
Не го мислех, всичко бе шега, само за шоуто!
Дори не ми пука за комунизма.
Скъпа, не ми се ядосвай! Не исках да казвам нищо.
Просто много се развълнувах, познаваш ме.
Джини, ужасно съжалявам! Много съжалявам!
Превод: Teodora Bizova