- החיים, לארי והמרדף אחר האי-אושר-
השנה היא 1773 ו-13 המושבות המקוריות נמצאות במצב של תסיסה.
פטריק הנרי נושא נאום חוצב להבות בווירג'יניה.
"אין מיסוי ללא ייצוג".
וכמעשה מחאה נגד המלוכה הבריטית,
קבוצה של מתיישבים מחופשים לאינדיאנים
משליכה 342 ארגזי תה לתוך נמל בוסטון.
ומאז, היא נקראת "מסיבת התה של בוסטון".
קדימה! -אני חייב להגיד, הפוריטנים האלה
ממש עולים לי על העצבים. -כן.
לפני כמה ימים החזקתי ידיים עם אשתי.
מישהו צעק, "אף אחד לא רוצה לראות את זה".
הוא די צודק. -כן. יודע מה? אולי הוא צודק, כן.
אנשי המייפלאואר, נכון? -מה קורה פה?
כן, קחו את זה! -יש!
הם מוחים נגד חוק התה.
זורקים את התה למים. כמו מסיבת תה.
מסיבת תה. מה אתה אומר? נשמע כיף.
בואו נעשה את זה! -זה מייקל פיני?
אכן כך. -איזו מסיבה!
מוזר. הייתי איתו לפני כמה ימים.
הוא לא הזכיר שום דבר על מסיבת תה.
כולם דיברו על זה אצל זכריה.
היית אצל זכריה?
כן. -למה לא הוזמנתי?
לא ידעתי על זכריה. אני מפספס מסיבת תה?
אני לא יודע מה להגיד לך.
אתה ידעת על זה?
בערך, כן. -"בערך"?
תעשה לי טובה, תחזיק את זה.
היי! -קדימה, בנים!
פיני! היי, פיני!
מה קורה פה?
היי, לארי. שום דבר לא קורה פה. -שום דבר?
מה שלום יצרן החביות האהוב ביותר בבוסטון? -מה אתה עושה?
לפני שאתה אומר משהו, לארי, זו מחאה ספונטנית, עקרונית וסמלית.
אתם עושים מסיבת תה? -זו לא מסיבה, לארי.
אני חייב להגיד לך, פיני, לי זה נראה כמו מסיבה.
תקשיב, המיסים גבוהים מדי על התה. החלטנו לשלוח מסר לבריטים.
זה התארגן ממש בדקה ה-90, לארי.
דנתם בזה אצל זכריה אתמול בלילה. -לא יודע איך שמעת על זה,
אבל זה אכן התחיל כניצן של רעיון אצל זכריה.
ראיתי אותך לפני כמה ימים.
לא הזכרת לי שום דבר על מסיבה או על זכריה או על שום דבר.
אני אמור לספר לך על כל מקום שאני הולך אליו?
הייתי אצל הסנדלר הבוקר. רוצה לבוא איתי?
יש פה קצת תחמנות.
פיני, קדימה. אנחנו עושים מסיבה או לא?
לארי, זו לא מסיבה.
אני רואה שסמואל קופר פה.
היי, לארי, שמעתי שאתה מחוץ לעיר, אז...
זה ג'וזף וורן? -היי, לארי.
מכרתי לך חבית אתמול. לא הזכרת שום דבר.
זה לא עלה בשיחה.
הזמנת אותם ולא אותי?
אזמין אותך בפעם הבאה, אני נשבע.
לא תהיה פעם באה, אז תפסיק. -לא ידעתי שאתה בעד המטרה.
למה אתה אומר את זה? -בלי להעליב, לארי,
אתה מסתובב עם מעיל אדום שהוא בדיוק באותו גוון
כמו של החיילים הבריטים. -בחייך, זו היתה מתנה מאשתי.
זה מעיל יפהפה, מקטיפה. נגעת פעם בחומר הזה?
זה לא נראה טוב כשאנחנו נלחמים במעילים האדומים.
אני לא מעיל אדום, זה מעיל אדום. אנחנו אמורים לא ללבוש אדום יותר בחיים?
זהו זה? האדום נגמר? אדום ירד מהפרק עכשיו?
להיראות כמו המדכאים שלנו זה אולי לא...
אז ביטלנו את הצבע האדום?
אולי מעיל אדום בגזרה מסוימת הוא לא הצעד הנכון כרגע.
פיני, למען האמת, הייתי יכול להיות תוספת נהדרת לזה.
אפילו לא ידעתי שאתה אוהב תה.
אני לא אוהב תה, אני שותה קפה.
ובדיוק בגלל זה צריך לשתף אותי במסיבה הזו.
זו חבורת חובבי תה שמשליכה תה.
הם אפילו לא בקטע.
הייתי מעוניין להשליך תה, כי אני עד כדי כך שונא תה.
בפעם הבאה שנעשה מסיבת השלכת תה, אזכור שאתה אלוף בהשלכת תה.
ואתם גם בתחפושות.
זה מה שהכי מאכזב, אתה יודע?
התחפושות? -כן.
כי בחיי, זו בכלל סיבה להזמין אותי. -למה?
כי אני מת על תחפושות ולהתחפש.
אתה יכול להתנהג כמו מניאק, ואף אחד לא יודע שזה אתה.
הייתי איתך במסיבות, ראיתי אותך מתנהג כמו מניאק.
בתחפושת. כן. -כן, כן.
אני פשוט באמת לא מבין למה לא הוזמנתי.
ואל תגיד לי שזה בגלל הז'קט האדום.
לא הזמנתי אותך למסיבת התה, לארי,
כי אתה משבית שמחות בכל מסיבה ארורה.
אתה לא רציני.
אני תמיד רואה אותך בפינה, תופס מישהו
וחופר לו על איזה שטות. -חופר? אני מסמר הערב!
אצל סם אדמס שלשום, ראיתי אותך פשוט חופר וחופר על נעליים.
יש לנו זוג נעליים אחד. נעל אחת מתאימה לכל רגל.
אתה אמרת, "אני חושב שאנחנו צריכים נעליים שמאליות ונעליים ימניות".
על מה אתה מדבר? -על מה אני מדבר?
הסתכלת פעם על כף רגל?
הדבר השני במסיבות זה שאתה תמיד חופר על נשים אינדיאניות.
אוה, אני נמשך לנשים אינדיאניות? כן. אז מה? זה פשע?
האם התמזמזתי פעם עם אינדיאנית? כן.
ואתה יודע מה? זו היתה חוויה נפלאה לחלוטין.
ברכותיי, לארי. -ודרך אגב,
אם היית מתמזמז עם אישה אינדיאנית...
התמזמזתי עם אינדיאניות, לארי.
התמזמזת עם אינדיאניות? שטויות.
כן, יש לי חברה. -באמת?
יש לי חברה אינדיאנית. -איפה?
בקנדה. אתה לא תכיר אותה. -בולשיט.
אין לך אישה אינדיאנית בקנדה.
ובכן, אני לא עומד בתחנות סחר ובוהה בהן.
אתה פשוט עומד ובוהה.
תעשה את העסקים שלך. תמכור חביות.
תעוף מפה. בגלל זה אתה רוצה להיות על הספינה?
לא. -אל תיתן לכיסויי הראש להטעות אותך.
אני יודע. -אין נשים על הסירה הזו.
לא רמזתי שיש.
לכן אתה לא מוזמן למסיבה הארורה הזו, לארי.
בחייך. תן לי לעלות על הגשר.
אתה לא יכול לעלות, לארי. הוא מיועד לחברי הכנופייה.
למה אני לא יכול חבר בכנופייה? -לארי.
אם אתה לא בכנופייה, באמת אסור לך להיות על הגשר.
נתתי לך חבית בחינם בשנה שעברה, חתיכת אידיוט!
חבר'ה, מסיבת התה נגמרה. -מה?
כן. לארי הרס הכול. -נשאר כל כך הרבה תה לזרוק.
לארי הרס את האווירה. -נו באמת.
כל הכבוד, לארי. -לא נכון.
תודה רבה, לארי. -אידיוטים.
מחופשים לאינדיאנים עם הנוצות המטופשות שלכם.
מה שתגיד. -אתם נראים כמו מטומטמים.
כאילו שאני באמת קונה את זה שאתם אינדיאנים. כל כך מאוכזב מכם.
ניפגש בפונדק מאוחר יותר, טוב? -שלום, תומפסון. תמות, סלוטר!
היה חור בחבית שלך. -בולשיט!
אה, כן. אתה אינדיאני, גיליאם! -תודה רבה, לארי.
אני אהיה אצל הסנדלר מחר.
רוצה הזמנה לסנדלר? להגיד לך מראש?
איזה מטומטמים! אני עולה ואני אזרוק קצת תה.
תשתגע, לארי. -אוקיי, אני הולך לזרוק עכשיו!
כן, אתה ממש אלוף בזה. -תראה זריקה אמיתית!
בכלל לא רציתי להיות בכנופייה המטופשת שלכם. נחשו מה?
אני אקים כנופייה משלי! ולא נתחפש לאינדיאנים.
אתם תקנאו בטירוף.
אבל יודעים מה? זה ייראה ככה.
תסתכלו עליי!
היי! אתה שם! -לא.
מה אתה עושה? -לא, זה לא התה שלי.
אתה צודק. זה לא התה שלך. זה התה של הוד מלכותו!
לא, לא, לא! זה התה של פיני. הוא עשה כאן מסיבת תה.
לא מכיר אותו, אני רק יודע שהוא צועק
על פעילות כנופיות וכמה הוא שונא תה.
לא, לא! טעיתם בבן אדם. הוא משקר!
זו המסיבה של מייקל פיני! הוא אפילו לא הזמין אותי.
הוא זה שצריך לעצור. -בוא.
פיני! תראו, יודעים מה? יש לי מעיל אדום, בדיוק כמוכם!
אנו העם
במשך כל הזמן שהעבדות היתה קיימת בארצות הברית,
היו עבדים שניסו לברוח לחופש.
רבים מהם השתמשו ב"רכבת התחתית".
הרכבת הזו היתה רשת של אנשים, נתיבים ומקומות שהציעו מחסה
ועזרה לעבדים שברחו מהדרום.
המסע צפונה לחופש היה מסוכן, מטלטל,
ולעיתים קרובות מסכן חיים.
אבל מה שאף אחד לא שוקל הם הקשיים שסובל המארח.
קשה מספיק לחיות עם המשפחה שלך, ובטח עם אדם זר.
מיזורי, 1850
היכנס, בבקשה. -הצלחתי.
כן, אף אחד לא עקב אחריי. -ברוך הבא לביתי.
היי. -אני מקווה שתרגיש פה בטוח ומוגן.
היי, אני ג'ונזי. -אני לורנס.
אני כמעט חופשי. -כן.
אני במנוסה, אבל היי, טוב להתקדם צפונה.
מחר אתה אמור להיות מסוגל לחצות את הגבול.
מצפה לזה. -איך היה המסע שלך?
קשה מאוד. רצתי, כלבים מאחוריי, סוסים מאחוריי.
הייתי מתחת למים בביצה במשך רבע שעה.
רבע שעה? -נשמתי דרך קש.
יכולתי לשמוע קולות עמומים של כלבים.
אה, וואו. אוי, מסכן שכמותך.
לא יכולתי לומר "סתום" מתחת למים.
הייתי צריך להגיד לעצמי, "אל תגיד לעצמך לסתום"
כשזה ברור שזה רגע של "סתום".
כן, פעם רדף אחריי תיש.
אה, וואו. -הוא ננעל עליי מסיבה כלשהי.
אני לא יודע למה. נאלצתי לקפוץ מעל גדר.
זה לא אותו דבר כמו לרוץ על חייך
ומתחת למים, לנסות לנשום עם כלבים שנובחים וזה,
ואתה מנסה לשבת ולהחליט אם אתה רוצה לומר,
"סתום, כלב" או לא.
פשוט ניסיתי להזדהות עם החוויה שלך באיזשהו אופן.
ברור שזה לא גרוע באותה מידה, אבל זה לא היה נעים, אני אומר לך.
כן, אבל זו חיה מבויתת.
הוא היה מחזיר אותך ושם אותך חזרה בשרשראות וכו'?
הוא היה אומר, "תחזור לעבודה" וזורק אותך לשדה?
מבין את הנקודה שלך. -אתה צריך לתת לי נקודה.
כן, אני מבין את הנקודה. -לא, אני לקחתי נקודה.
לא נכון, אני לקחתי את הנקודה.
לא, אני לקחתי אותה ושמתי אותה בצד.
אמרתי שלקחתי את הנקודה קודם. -אתה לא לקחת את הנקודה שלי.
אתה לא תיקח ממני כלום. אני מחזיק בנקודה המזוינת הזו.
לקחת את הנקודה. תשכח מהנקודה. -אוקיי.
אתה יודע, אני פשוט נרגש לעלות צפונה
ולהתחיל לתת עבודה בצפון.
אתה יודע, גרתי בצפון.
חייב לומר לך, לא היתה שם הרבה עבודה.
לפחות בשבילי. -כמובן שבשבילך לא היה הרבה.
יש אנשים שבנויים לזה. טוב, בוא נבדוק את המקום הזה.
כן, בסדר, ובכן...
בוא נראה את המחסה הזה. כן? -כן.
נראה מה קורה כאן. אוקיי. -כן. זה הסלון.
אוקיי. -זה נוח.
כן, אני אהיה כנה. -בטח.
היי, אני מרגיש שמעופש כאן מאוד. -מה?
ריח מעופש. אתה חייב לדווח על כזה דבר.
אה, באמת? -רטיבות קיימת במקום הזה.
יש רטיבות? -רטיבות עובש.
ג'ונזי, הרבה אנשים היו בבית הזה,
איש לא התלונן על רטיבות.
יודע מה? אנשים לבנים רטובים מטבעם.
אנשים לבנים הם רטובים מלידה? זה מה שאתה אומר לי?
כמובן שאנשים לבנים רטובים. אתם אנשים לחים מטבעכם.
ג'ונזי, עם כל הכבוד,
היית מתחת למים רבע שעה ונשמת דרך קש.
זה לא הבית, ג'ונזי. זה אתה. אתה לח!
זה היה לפני שלושה ימים. אני יבש. אני יבש, ואני לא מריח מעופש.
אתה אולי יבש עכשיו, אבל הרטיבות הזו נשארה איתך.
אני מבין, לא תשלים עם הרטיבות שלך.
לא, אתה לא מקבל את הרטיבות שלך. -אין לי רטיבות לקבל.
אוקיי. זו הדעה שלך.
הייתי לח קודם. כשחזרתי, נהייתי לח שוב.
כאילו נהייתי לח שוב כשנכנסתי לכאן. יכולתי להרגיש את זה.
אני לא יודע, אני מרגיש גם רוחות כאן.
מישהו מת על הספה הזו? -לא.
אני מרגיש מוות על הספה.
מישהי היתה חולה מאוד על הספה, ואז היא מתה למעלה.
האם היא קיבלה עובש במעבר לחיים שלאחר המוות?
לא, היא לא קיבלה עובש.
אני הולך לתת לך עצה.
כשמישהו מת על ספה, אתה הופך את הכרית הזו, לעזאזל.
הבנתי. נקודה טובה.
נתת לי נקודה שם כבר
אז אתה הולך לקחת את הנקודה שכבר קיבלתי?
לא, אני רק אומר... -קיבלתי נקודה שם.
אני רק אומר, העלית נקודה טובה.
ואני לוקח את הנקודה. כן. -אתה לא תגנוב ממני.
יודע מה, ג'ונזי? בוא נתחיל מחדש.
בוא פשוט נתחיל מחדש ונגיד ששנינו קצת מעופשים, אוקיי?
ובכן, בוא פשוט נגיד שבהתחשב בזה שהיית בביצה רבע שעה...
ובהתחשב בזה שמישהי מתה על הספה הזו.
היא לא מתה על הספה, אלא למעלה.
היא עמדה למות ואז עלתה
והעבודה הסתיימה והיא מתה למעלה.
אבל היא כבר היתה לפני מוות.
אני אגיד לך מה. אם אתה חש לא בנוח
ולא נעים לך ואתה מרגיש שיש רוחות רעות בסביבה, לך!
תשמע. עברתי דברים גרועים יותר.
במקום האחרון ששהיתי בו היה כיסא עם גב גבוה,
והיה כיסא קטן לפניו
כדי שתוכל לשבת בו ואז אתה שם עליו את הרגליים.
ויושבים ככה. -כן, כן.
אתה מתכוון להדום. -הדום, לעזאזל!
יש לי חבר בשם הדום.
לא ידעתי לגבי הקשר
בין בעל העבדים שנתן לו את השם "הדום", להדום המזוין.
אז לשמוק הזה היתה אובססיה לריהוט בית.
הוא היה קורא לעבדים על שם רהיטים? -כן.
הנפח, הוא קרא לו "ארון". ממזר גדול שנקרא ארון.
ארון. -ממזר גדול, ואני המשכתי להגיד
לעצמי, אמרתי, "איתן אלן הזה הוא אדם לבן מטורף."
מעניין מה היתה האובססיה הזו לריהוט.
אוקיי. מה לגבי ארוחת בוקר? מה לגבי זה?
מה? ארוחת בוקר? -ארוחת בוקר.
מתי זה קורה? -מה לגביה?
כן. מה איתה?
כן. יש ארוחת בוקר. יש לי ארוחת בוקר.
אה, זו האישה שמתה? זו היא?
כן. זו היא. -וואו. שתנוח על משכבה בשלום.
שכבת איתה? -היא לא רצתה שום קשר איתי.
ואני עדיין הייתי מספיק מטומטם כדי לטפל בה.
לעתים היה עליה להעריך את זה שאתה מטפל בה
אולי לתת לך למצוץ פטמה או משהו כזה מדי פעם.
זו מתנה, "תודה רבה
שטיפלת בי." -כן, תודה רבה.
זה כל מה שצריך לעשות. -זה נכון.
רגע, יש לך פנקייקים?
לא. רק דייסה.
אני בטוח שזה רטוב. קערה רטובה של עיסה. -כן. פחות או יותר.
זה מטורף. אני מומחה במקומות האלה.
ושמעתי כמה חוות דעת לא כל כך טובות על המקום הזה.
אני אהיה כנה. אנשים באים לכאן, הם מריחים מוות.
הם מרגישים רטיבות. תקשיב, יש לך כמה ביקורות רעות שם בחוץ.
הדירוגים הרעים האלה, כל כך לא הוגן!
אתה יודע, סחבתי את האישה ההיא במדרגות, נפצעתי בגב.
לא יכולתי לקצוץ עצים. לא היו מים חמים, אז קיבלתי כמה ביקורות רעות.
זו רק דעתי. אני אתן למקום הזה לא יותר משתיים.
בסדר, אני אגיד לך מה. אני אכין פנקייקים.
שתי ביצים, קצת קמח בקערה המזוינת הזו,
עם חתיכת קינמון קטנה. -אני יודע.
פרק כף היד צריך להיות ככה. -בסדר. נהדר.
אתה יודע, אתה כל כך בקיא בהכנת פנקייקים,
למה שלא תכין אותם בעצמך?
אני לא העבד שלך, בנאדם.
לא אמרתי שאתה עבד.
אמרת. -לא, וואו! לא, לא.
ה"וואו" שלי! אוי, לא! -לא, ה"וואו" שלי!
אני מחזיק ב"וואו". -לי יש את ה"וואו"!
אמרתי "וואו" קודם! -לא!
אתה רוצה שאכין פנקייקים? זה "וואו"!
אתה אומר שאני חושב שאתה עבד? זה "וואו"!
זה "וואו" של "אני לא עושה שום דבר"!
מה זה קשור לעבדות? לא אמרתי שאתה עבד.
זה פשוט לעשות למישהו טובה.
אתה יודע מה היתה עבדות? רשימה ארוכה של טובות מזוינות.
מעולם לא חשבתי על זה ככה, ג'ונזי. -כן.
תן לי "נקודה טובה". מה לגבי זה? -לא. אתה יודע למה?
למה? -כי אתה פשוט תיקח אותה בחזרה.
לא. -אתה לא אוהב שנקודה נלקחת.
אני אוהב שנקודה נלקחת. אני פשוט לא רוצה שייקחו אותה ממני.
אני הולך לישון. תן לי לנוח קצת, בנאדם.
שתהיה לך שנת לילה טובה. -אה, כן.
ג'ונזי. -מעריך אותך, לורנס!
קח ימינה במדרגות. אל תלך שמאלה, זה חדר המתים.
בסדר!
בנאדם, המזרן הזה רך מדי!
חבל מאוד! -וואו!
אוי, לא, לא! וואו!
לא, וואו! -וואו, אני...
הוואו שלי! -הוואו שלי!
הוואו שלי! וואו! -הוואו שלי! לא!
חודש לאחר מכן...
תסתכל עליך. אתה פשוט יפהפה.
שילוב של חטיפי גרנולה, עוגות חמות, ופנקייקים. פנקייק ג'ונזי.
אוי, אלוהים. -כן. וואו!
מה לעזאזל?
תשרה את עצמך בזה.
מה קורה כאן? עכשיו אמצע הלילה.
והערת אותי עם ריח של בייקון.
אתה לא יכול להאשים את הבייקון. זה אחד הריחות הכי מזוהים בעולם.
אפשר להריח בייקון דרך חרא של כלב. -זו רכבת תחתית.
כן. -ומה עושות רכבות?
הן זזות. אתה צריך לחזור לרכבת.
תחזור לרכבת.
זה קונספט נהדר. אתה יודע מה? חשבתי על זה הרבה.
והחלטתי להישאר, אתה יודע? ולעזור לעבדים אחרים להגיע צפונה.
אתה יודע, לפני חודש, כשהגעת לכאן,
לא יכולת לחכות ללכת ולהתחיל לתת עבודה בצפון.
עמדת לתת עבודה, מה קרה לעבודה?
הן שם, הן מחכות שתיתן עבודה.
כולם אומרים, "איפה ג'ונזי?" -איפה ג'ונזי?
אנחנו מוכנות לעבודה. -תן לי להגיד לך משהו.
אבא שלי תמיד אמר לי, הישבנים לא הולכים לשום מקום.
הישבנים יהיו שם כשתגיע.
ג'ונזי, אני יודע כמה אתה רגיש למילה "טובה",
אבל האם זה יהיה יותר מדי לבקש, אתה יודע, לעזור קצת?
אתה רוצה שאני עבד שלך פה?
לא, אני רק רוצה שתעזור.
אתה רציני עכשיו? אתה רציני? -אתה רציני?
אני מבקש ממך להוריד נעליים. זו עבדות?
זה חרא של עבדים. -אוקיי, אני מבקש ממך להרים כמה נרות.
אם זה לא בשבילי, זו עבדות.
מה אם אנחנו חולקים את הנרות?
אם אתה מעורב בזה, זו עבדות.
לא, זה לא! זו טובה. -כן. לא, זה לא.
אתה רוצה עוד טובות?
אסור לך לבקש מאדם שחור טובות ב-400 השנים הבאות.
באמת? -באמת.
אתה יודע מה? זה מריח נהדר.
לעזאזל, כן. מוטב שתשב על התחת ותפסיק עם כל התלונות.
תוכל להעביר את הפנקייקים או שזו עבדות?
אני אעביר את זה אליך...
ברצינות? יודע מה? -עליך לטעום את הפנקייקים שלי.
אני חושב שאנחנו ממש מתקדמים.
אני חושב שאנחנו מתקדמים מאוד, לורנס.
יש סיכוי שתיגש לדלת? -זו עבדות.
ערב טוב. -לא ציפיתי לאף אחד.
שלום.
היי, אדון איש לבן.
אתה בטח אחד מהטובים. -כן.
ארון והדום! מה? -ג'ונזי!
בואו הנה!
ידעתי שאתה כאן. ידעתי שאתה כאן! -הם לא יכולים לתפוס אותי!
הם אלה שסיפרתי לך עליהם. הנה ארון והדום!
ארון והדום, כן, כן. איתן אלן? כן.
כן, כן, כן. -כן! לאן אתם הולכים?
ובכן, תכננו לבלות את הלילה ואז לצעוד 29 ק"מ ארוכים
מחר כדי להגיע לבית בג'ופלין.
כן! אתם מוזמנים לבלות את הלילה. בטח.
תודה. -לעזאזל, תישארו כמה שאתם רוצים.
קחו חופשה ארוכה. -אתה רציני?
רציני. ג'ונזי מדבר אליכם.
תודה, ג'ונזי. תודה. -הדום.
כנס לשם ושים רגליים למעלה.
לא צריך להגיד פעמיים. -טוב? לאכול.
שמעת את זה, הדום? -תאכלו, תניחו רגליים.
כן. תסתכלו עליכם. ללורנס יש עוד בערך שלושה חלוקים כאלה, בנאדם.
אני דואג לכם, אל דאגה.
לעזאזל, ג'ונזי. ממש לח כאן.
אמרתי לך. -היי, ארון.
יש לי סלע גדול מול האסם.
תהיתי אם אולי תוכל לעזור לי להזיז אותו מחר בבוקר.
עבד?
כן, כמובן.
1903 קיטי הוק, צפון קרוליינה
ב-17 בדצמבר 1903, בקיטי הוק, צפון קרוליינה,
הממציאים האמריקאים ווילבור ואורוויל רייט
הצליחו בטיסה המבוקרת הראשונה של כלי טיס ממונע.
הרייט פלייר.
הטיסה נמשכה 12 שניות לאורך מרחק של 37 מטר.
היי, צריך להתחיל איפשהו.
וכך, האחים רייט פתחו את עידן הטיסה.
אבל היה אח רייט שלישי,
שספרי ההיסטוריה הזניחו, ובצדק.
תוודא שאתה מכניס את כל המטוס לתמונה. וגם אחד מאיתנו.
שלוש, שתיים, אחת. -ואז אחת טיפשית.
הנה.
ואז עוד אחת ממש רצינית שבה אנחנו פשוט...
היי! היי! אורוויל! ווילבור! -היי! בדיוק. כן!
שיט. לך, לך, לך! -צא מהדרך.
מהר, תתניע! -אוי, אוקיי.
מה קורה? מה אתם עושים? -היי!
היי. חיכינו לך. -רק עשינו... בשבילך.
לא נראה ככה. -לא, לא, לא.
אנחנו צריכים לבדוק את כל הציוד, לוודא שהוא עובד
שהכול מוכן ליציאה.
ואתה המרכיב האחרון במשוואה.
באמת? -כן.
נראה שהייתם מוכנים להמריא.
לא, אין מספיק רוח. -לא, בכלל לא.
לא היינו ממריאים בלעדיך. -לא.
לא. -אנחנו האחים רייט.
כן. בוא פנימה. -בוא. בוא.
אתה יכול לשבת פה. -לשבת פה?
כן. -כן. תשב.
באמצע? -כן.
ממש באמצע, חבר.
מה? -כן.
נוראי. -אח מועדף.
לא, יהיה נהדר. -זה ממש לא נוח.
אתה יכול להישען קצת אחורה. -לא רוצה באמצע, תן לי לשבת בקצה.
צריך לעבוד על הדברים. -הוא צריך לעבוד שם
ואני צריך לעבוד על המנוע. פשוט תשב באמצע.
אני לא יכול, יש לי קלסטרופוביה.
זה המושב האחרון הפנוי.
אני לא מבין למה יש מושב אמצעי.
למה יש מושב שהוא הרבה יותר גרוע מהאחרים?
אתה הורס המצאה גדולה.
שים את זה מתחת למושב שלך.
מה? למה? -רק לשם הבטיחות.
"בטיחות"? אני יושב על ארגז אפרסקים.
כבודת היד צריכה להיכנס מתחת למושב.
לשם זה שייך. -למה לא על הברכיים?
זה מאוד מסוכן. -לא.
עיצבנו את זה כדי שהתיק ייכנס לשם.
טוב. -לא על הברכיים.
אתה מבין? -בסדר.
מרוצים? אתם מרוצים? -כן. נראה טוב.
מוכנים ליציאה? קדימה. -וואו, אני מרגיש כל כך בטוח.
אני מרגיש בטוח. תודה לאל שכבודת היד מתחת למושב.
עכשיו יש לך ידיים פנויות למקרה שמשהו ישתבש.
הידיים פנויות. -תוכל להתכונן.
אתה יכול לעשות ככה. -ככה.
נכון? או ככה. -או ככה.
ואז ככה. תראה את הידיים שלך.
הבנתי, הבנתי את הנקודה. הבנתי את הנקודה.
בסדר. -אוקיי?
מוכנים להמריא. טוב. -הבנתי את הנקודה.
מוכנים? -תראו, אני חייב להגיד, אוקיי?
כלומר, אני לא טיפש.
אני חושב שניסיתם להמריא בלעדיי.
תקשיב, ווילבור... -כן.
אני הצלתי את החיים שלך.
אני חושב שאתה יכול לפחות לחכות לי.
מה? מתי הצלת את חיי?
טבעת ונתתי לך משוט. הצלתי את החיים שלך.
כנראה שהייתי מסתדר לבד,
אבל תודה. -לא היית מסתדר לבד.
בכית, צרחת. -לא בכיתי.
אלו היו מים מהאגם. לא צרחתי.
לעולם לא אשכח את הצרחה הזו. אני אומר לך. זה היה מביך. אני...
לעולם לא תשכח הרבה מהדברים שאתה ממציא.
אני שמח שכולנו כאן, מוכנים להמריא. זו תהיה טיסה נהדרת.
כן. -יש חטיפים כאן?
מה? לא אכלת?
תן לו חטיף. -כן, אני עולה למטוס.
אין חטיף?
משהו לשים לו בפה. -יש לי בוטנים.
בוטנים? זהו? -קח כמה בוטנים.
זה אוכל לקרקס. -לא. תנסה אותם.
חייבים להמריא לפני שזה יהיה מוזר יותר.
מוכנים, רבותיי? להרכיב משקפיים. -אוקיי.
מוכנים לצאת? -יוצאים!
קשר. -קשר.
קשר.
הנה זה בא.
בסדר. זה עובד כמו קסם. יפהפה.
זה כנראה רע.
כן, כן. -אוי, כן. זה עושה את הדבר הזה.
מה קרה? תן לי לכבות את זה.
איפה קולבי? -קולבי!
היי, חבר'ה. -הנה הוא בא.
אני חושב שזה אותו מוט. נשבר מוט.
תתכוננו להמתנה. -זה הולך לקחת זמן.
קולבי בעניין. האיש שלנו. -בסדר.
הוא מטפל בזה. יש לו את המפתח. -לא, אנחנו חייבים לחכות כאן.
אנחנו חייבים לחכות במטוס. -מה? למה?
אי אפשר לצאת מהמטוס. -מה זאת אומרת?
אתה צוחק? -זה ההפך מלהיכנס למטוס.
אנחנו חייבים לחכות כאן עד שיתקנו את הבעיה המכנית.
לרדת מהמטוס? -הבטיחות קודמת לכל.
אנחנו יושבים על הקרקע. אין פה שום עניין בטיחותי.
אני חייב לחכות במטוס, לא משנה כמה זמן זה ייקח?
כן. -מה אם זה ייקח 5 שעות?
נחכה 5 שעות. -נחכה.
אני חייב לשבת באמצע עם חטיפים מחורבנים בלי לעשות כלום?
כן. -במשך חמש שעות? אתם מטורפים?
זו חוויית המטוס.
זו לא חוויה טובה! זו חוויה רעה. הכלל הכי מטופש ששמעתי.
סמוך עלינו, זה למען בטיחותך.
פשוט תתרווח.
יודעים מה עוד? אני מסיר את השם שלי מההמצאה.
אורוויל ווילבור, לכו על זה. אני לא רוצה שום קשר למכונה הזו.
אתה תתחרט על זה. -אתה תתחרט על זה.
אני לא חושב כך. -אתה תתחרט על זה.
אגב, יש משהו שאני צריך לדבר איתך עליו.
אני בטוח שיש לך. מה עכשיו?
נסעתי לשבוע, אתה זוכר. ביקשתי ממך להשקות את הצמחים שלי.
כמובן. -אני חוזר הביתה.
הצמחים משגשגים.
ואני מגלה שקיימת יחסי מין בבית שלי.
איך גילית שהוא קיים יחסי מין בבית שלך?
כי היו ראיות למין ליד הסיגליות האפריקאיות. ככה.
אני לא מכחיש את זה. אבל אני לא יכול לקיים יחסי מין בבית שלי, אשתי שם.
מישהו חייב לקיים יחסי מין בבית שלך. -תודה. נכון. זה לא...
יודע מה, ווילבור? לך להזדיין! -לך להזדיין.
לך להזדיין. -אבל תירגע.
נתת לי את המושב הגרוע בדיוק כמו שנתת לי את המקום הכי הגרוע בחתונה שלך.
אותו דבר. שמת אותי ליד המטבח.
כל המלצרים נתקלו בי והפילו אותי בדרך החוצה.
שמתי אותך בשולחן הרווקים.
רצית להכיר מישהי באותו ערב,
ושמתי אותך ליד האישה הכי יפה שם.
היתה לה עין אחת. אוקיי? -היי. דברים קורים.
לא היתה לה רטייה על העין. זה היה כאילו שמת אותי ליד קיקלופ.
ישבתי בצד העיוור שלה
והיא שפכה את מרק העגבניות שלה על המכנסיים שלי.
למה זו אשמתה? -זו לא אשמתה.
שתהיה לה עין אחת, אבל שתלבש רטייה.
קצת התחשבות באנשים אחרים.
יכולת פשוט להזמין אותה לצאת. -להזמין אותה לצאת?
היא מדברת עליך כל הזמן.
היא מדברת עליי? -כן.
אולי בפעם הבאה שתראה אותה, תגיד לה לשים...
יודע מה יהיה נחמד אם תעשה?
אולי תכין לה רטייה ותגיד, "הבאתי לך את זה."
נשמע לי מעליב. -לתת למישהו מתנה?
תקשיב, היא יודעת על קיומן של רטיות. היא פשוט בוחרת לא לשים רטייה.
זה היה אירוע רשמי, לא היתה לה רטייה רשמית.
אני חושב שזו הבעיה.
אולי תכין לה רטייה משובצת? אולי היא תשים אותה.
משהו נחמד. -כי היא לא נראית רע.
זה מה שאני אומר.
אני אשלח לה אותה בדואר בעילום שם.
ואז תשים לב לזה בפעם הבאה. -כן, כן.
ובפתק המצורף צריך לכתוב, "היופי נמצא בעין האחת של המתבונן."
אני אוהב את זה. אני אוהב את זה. זה לא רע.
טוב למשהו. כן. -זה טוב.
בואו נמריא. -מוכנים להמריא?
קולבי, מה מצבנו? -קיבלנו אור ירוק!
חבר'ה, אור ירוק. -מוכנים לצאת.
משקפיים. -קדימה.
הכל תקין. -סובב, קולבי.
קשר. -בהצלחה!
קדימה! -תסתכלו על זה.
זה הולך להיות נהדר.
לשמור על יציבות!
וואו, זה עובד!
לא, לא, לא. שיניתי את דעתי. אני לא רוצה ללכת!
יש לי בחילה, אני הולך להקיא.
הנה. הנה. תשתמש בזה.
תסתכלו על הנוף היפה הזה!
אני הולך למות! לא, לא, לא! אני לא רוצה ללכת!
חופש למיליונים!
בשנות ה-50, במהלך המלחמה הקרה בין רוסיה לארצות הברית,
הפחד מקומוניזם היה בכל מקום.
הבהלה האדומה הגיעה לשיאה כשהסנאטור הרפובליקני ג'ו מקארתי
מוויסקונסין השיק סדרה של חקירות מפורסמות מאוד
לגבי חדירה קומוניסטית לכאורה לכל רמות הממשל.
אף אחד לא העז להסתבך עם מקארתי מחשש להיות מתויג כקומוניסט.
אפילו צבא ארה"ב היה תחת חקירה,
מה שהוביל לשימועי הצבא המפורסמים של מקארתי.
ג'וזף ולץ' היה היועץ המשפטי הראשי של הצבא,
והעימות שלו עם מקארתי, שבו הוא שאל בצורה מפורסמת,
"האם אין לך חוש הגינות, אדוני, סוף סוף?" זה נראה היה כנקודת מפנה
בפרק מצער זה של ההיסטוריה שלנו.
אבל לפי מקארתי, הוא לא היה היחיד ללא חוש הגינות.
לאור בקשתו של מר ולץ', אני חושב שאנחנו צריכים להגיד לו
שיש לו במשרד עורכי הדין שלו צעיר בשם פישר...
שבמשך שנים רבות היה חלק מארגון,
לפני שנים רבות, שהוא המבצר המשפטי של המפלגה הקומוניסטית.
בואו לא נתנקש בבחור הזה יותר.
האם אין לך חוש הגינות, אדוני?
סוף סוף, האם לא נשאר לך חוש הגינות? -אכן.
האם אין לי חוש הגינות? ומה איתך, מר ולץ'?
אני רואה אותך שותה כוס מים בלי תחתיות,
ומשאיר כתם טבעתי על שולחן יפה.
אז למי אין חוש הגינות?
להגנתי, סנאטור, נאמר לי שהשולחן טופל באפוקסי משובח.
זה גם שולחן ישן מאוד, אני מאמין.
מר ולץ', אני טוען שאתה דואג מעט מאוד לשולחן זה,
כמו שאתה דואג לקדושת הדמוקרטיה שלנו.
אחרת, היתה לך תחתית כמו זו שהבאתי מהבית.
נסעת לכאן היום עם תחתית משלך?
כן, זה נכון כי אני מכבד עץ.
הבעיה היא שהשארת כתם טבעתי. אתה ממשיך להשאיר כתמי טבעתי.
ואני יכול להגיד לך מי עוד משאיר כתמי טבעת, קומוניסטים משאירים כתמי טבעת.
בחייך. -קומוניסטים לא דואגים לשולחנות.
לקומוניסטים אין כבוד לעץ. -דרוש ציטוט.
ואני אגיד לכם למי עוד חסרה הגינות.
הסנאטור סימינגטון? -כן?
באת לביתי לפני כמה שבועות ולא ניגבת את הרגליים על השטיח.
הכנסת בוץ. האם זה הגון? -איך יכולת בכלל לדעת את זה?
כשמצאתי אותך, לא יכולת לשמוע אותי.
היית בחדר העבודה שלך בצד השני של הבית.
השמיעה שלי חדה לקולות ניגוב,
כפי שהיא חדה לגבי חדירת קומוניסטים למחלקת המדינה.
ואני אגיד לכם מי עוד לא מנגב את הרגליים.
אל תגיד את זה. -קומוניסטים לא מנגבים את הרגליים.
מעולם לא ראיתי קומוניסט מנגב רגליים. -הנה, התחלנו.
לא תמצאו שטיחי כניסה בברית המועצות. קארל מרקס היה מכניס בוץ פנימה.
אנגלס כתב על זה. עוזרת הבית שלי מרומניה.
היא סיפרה לי בעצמה. אין שטיחים במדינות הלוויין.
היא ברחה כי לא היו שטיחי כניסה? -ומי יכול להאשים אותה?
אם מדברים על חוסר הגינות, הסנאטור בירד אמר לי שהוא לא יכול לבוא לעל האש שארגנתי
כי זה היה יום ההולדת של הבת שלו.
מסתבר שהבת שלו בת 28.
אב לא יכול לבלות יום מיוחד עם הבת שלו?
לא בגיל 28. מה הם יעשו, סנאטור מונדט? ילכו לגן החיות?
לצבוע את הפנים שלהם? לצאת לרכיבה על פוני? לאכול גלידה?
אני אומר לכם, רבותיי, זה חסר הגינות.
ואגב, אם אני רשאי להמשיך, טיולים הדדיים
לשירותים בסנאט אישרו שהסנאטור דירקסן
לא משתמש בסבון כשהוא שוטף את ידיו.
אני יכול להגיד לך מי עוד לא משתמש בסבון.
אם הייתי צריך לנחש... -קומוניסטים?
קומוניסטים. -בדיוק.
עוזרת הבית הרומנייה שלי לנקה סיפרה לי הכול על קומוניסטים,
איך הם לא לובשים בגדים בבתים שלהם.
אין להם בושה, אין להם צניעות.
מדי פעם היא מסתובבת בבית בלי בגדים.
אוקיי. -ואני נאלץ להזכיר לה
שהיא כאן באמריקה ופה לובשים בגדים.
רוצים עוד חוסר הגינות?
ועדת הדרכים והאמצעים הלכה לאולד אביט לארוחת צהריים בשבוע שעבר,
והסנאטור פוטר לקח על עצמו להזמין עבור כל השולחן
כאילו הוא יושב הראש.
המילה הזו מוכרת למישהו? אני יכול לספר לכם על עוד יו"ר.
קוראים לו ניקיטה חרושצ'וב,
והוא היו"ר של המפלגה הקומוניסטית בברית המועצות.
אף אחד לא הצליח להחליט.
אם לא הייתי מזמין היינו עדיין אוכלים.
לא קיבלתי דבר אחד שאהבתי. הוא הזמין דג.
הליבוט דוחה, נורא, מסריח.
זו היתה מנה במבצע, מומלצת בחום.
כן, מומלצת בחום על ידי מלצר שלבש חולצה אדומה מאוד.
אז עכשיו יש לנו קודים לצבעים לקומוניזם? -אכן.
ובכן, מה לגבי סנטה קלאוס, אדוני?
ויש לי ספקות לגבי סנטה קלאוס שמחלק את כל המתנות האלה,
הולך מבית לבית, אוסף מידע
ומשתמש בו נגד אמריקאים הגונים!
הוא משוגע.
נראה שניתן להשוות כל דבר שאתה לא אוהב לרעות של הקומוניזם.
אני לא אוהב את זה במיוחד כשהשכן שלי מאפשר
לכלב שלו לעשות את צרכיו בחצר שלי.
אני לא חושב שהוא כלב קומוניסט.
זה לא עניין מצחיק. אנחנו עושים עבודה חשובה מאוד.
בנוסף לכך, ראיתי את הסנאטור פוטר לוקח חופן ממתקים באופן אישי
במסעדה מקערה אצל הקופאי.
יש מערכת של כבוד, סנאטור.
הממתקים לא היו בשבילי בלבד. אני חולק אותם עם הצוות.
לתקוע יד גדולה ומלוכלכת בחופן של ממתקים
זה לא משהו שהמסעדה מעודדת.
סנאטור פוטר, האם אלו היו ממתקים עטופים בנפרד?
לא היתה עטיפה של ממש, אבל שטפתי ידיים. בניגוד לדירקסן.
האם שאלת את הקופאי אם אתה יכול לקחת חופן ממתקים?
זה ברור מאליו. -זה לא ברור מאליו
ממתק אחד לאדם אחד.
ממתק אחד לאדם אחד. ממתק אחד לאדם אחד.
ממתק אחד לאדם אחד.
אף אחד לא צועק את זה. -אף אחד לא יצעק איתך.
אף אחד לא צועק. -לא.
הסנאטור פוטר.
אני לא חושב שאני צריך להגיד לך, אם היית במוסקבה,
היית בכלא על חריגה מהקצבת הממתקים שלך.
הם יקטעו לך את הידיים. הם יקטעו לך את הבהונות.
הם יקטעו לך את הרגליים. יישאר ממך גדם.
מישהו שיוצג בקרקס. בואו נשאיר את זה ככה.
האם עוד מישהו מתקשה לעקוב אחרי כל זה?
לא!
הצגתי את הסנאטור קילגור לחבר הקונגרס סאליבן,
ופתאום הם הולכים למשחק בייסבול ביחד בלעדיי.
זה לא הגון. -אז מה?
הם לא מכירים זה את זה מספיק טוב כדי ללכת לבד
בלי לכלול אותי.
אני הזרז. אני הדבק.
הם הלכו בלעדיי בכוונה, אבל איש לא מריח רמאות כמו טייל גאנר ג'ו.
אולי היה להם עסקים לדון בהם שלא כללו אותך?
כן. כמו להפיל את ממשלת ארצות הברית.
אוי, נו באמת. נו באמת.
האירוניה היא שהם עשו את זה במשחק בייסבול,
האמריקאית ביותר מכל הפעילויות, שבו אתה חופשי לצעוק דברים
כמו, "היי, חובט, חובט, אתה גרוע! אתה אפס! לך לעזאזל! תמות!"
תנסו להגיד את זה במוסקבה ותראו מה יקרה!
ואתה אומר, מר ולץ', שאין לי הגינות.
אני גם הייתי פשוט אומר שתבין את הרמז.
הרמז שלך לא הובן.
אני במקרה קערה שלמה של כיף וחבית ענקית של צחוקים.
רוצים לדעת למי עוד אין חוש הגינות?
לא ממש. -בכל פעם שגבר שמן אוכל
משהו בריא למחצה, הוא אף פעם לא מפסיק לקשקש על זה.
אכלתי סלט לארוחת צהריים. לא תשמעו אותי מתרברב על זה.
זה מטופש. -הסתפרתי בשבוע שעבר.
אף אחד לא אמר כלום. אתה מכיר בתספורת, זה הדבר ההגון לעשות.
והסנאטור גולדווטר, לחיצה על כפתור המעלית
לא תגרום לה לבוא מהר יותר.
ולכל הגברים הנשואים שם בחוץ
שתמיד מתרברבים על קיום יחסי מין עם הנשים שלכם, אפשר לחשוב!
אתם מדברים על זה כאילו זה הישג גדול.
אז מה? זה פתטי.
אני מקיים יחסי מין עם אשתי כל הזמן... -מה אתה עושה?
במגוון תנוחות שונות, שחלקן די משפילות.
והיא עושה כל מה שאני רוצה. הרבה תחפושות.
אבל אני לא מסתובב ומקשקש על זה.
סנאטור, אתה מודע לכך שהשימועים האלה משודרים בטלוויזיה
ואשתך בטח צופה.
בחיי.
לא, לא, לא, לא. אני צוחק, אני צוחק, אני צוחק!
אוקיי, אני... מותק! ג'יני! את יודעת מה אני חושב עלייך.
לא התכוונתי לשום דבר מזה. הכול היה בדיחה, הכול בשביל האפקט.
את יודעת שלא אכפת לי בכלל מקומוניסטים.
מותק, אל תכעסי עליי, בבקשה. לא התכוונתי להגיד שום דבר.
פשוט התרגשתי. את מכירה אותי.
אוי, ג'יני, אני כל כך מצטער! אני כל כך מצטער!
תורגם על ידי: ירדן טל