1773 m. pirmąsias 13 kolonijų krėtė neramumai.
Patrickas Henry pasako ugningą kalbą Virdžinijoje.
"Jokių mokesčių be atstovavimo."
Ir, protestuojant prieš Britų monarchiją,
grupė kolonistų apsimetė Amerikos čiabuviais,
ir Bostono uoste išmetė 342 skrynias su arbata.
Nuo to laiko tą įvykį vadina Bostono arbatėle.
-Greičiau! -Žinai, tie puritonai
-labai mane nervina. -Taip.
Anąsyk sėdim su žmona susikabinę už rankų.
Kažkoks rėkia: "Ei, niekas nenori to matyt!"
-Jis teisus. -Gal ir taip.
-Čia tie iš "Mayflowerio"? -Kas dedasi?
-Še, tau! -Taip!
Protestuoja prieš arbatos įstatymą.
Meta arbatą į vandenį. Tikra arbatėlė.
arbatėlė? Gerai skamba.
-Pirmyn! -Ten Maiklas Finis?
-Taip. -Kokia šventė!
Keista. Buvau su juo anąsyk.
Neminėjo arbatėlės.
Visi apie ją kalbėjo anąsyk pas Zacharijų.
Buvai pas Zacharijų?
-Taip. -Kodėl manęs nekvietė?
Aš nežinojau. Praleidau arbatėlę?
Nežinau, ką tau sakyt.
Tu žinojai?
-Lyg ir. -Lyg ir?
Būk geras, palaikyk.
-Ei! -Pirmyn, vaikinai!
Fini!
Kas čia vyksta?
-Sveikas, Lari. Nieko. -Nieko?
-Kaip laikosi Bostono statindarys? -Ką jūs darot?
Lari, čia neplanuotas principingas simbolinis protestas.
-Tu surengei arbatėlę? -Čia ne arbatėlė.
Man tai panašu į arbatėlę, Fini.
Arbatai mokesčiai per dideli.
Nutarėm nusiųsti žinią britams.
Sugalvojom paskutinę minutę.
Bet aptarėt vakar pas Zacharijų.
Nežinau, iš kur girdėjai,
bet pas Zacharijų buvo idėjos užuomazga.
Buvom susitikę prieš 2 d.
Nieko nesakei nei apie arbatėlę, nei apie Zacharijų.
Nori, kad atsiskaityčiau, kur einu?
Ryte buvau pas batsiuvį. Norėjai eit kartu?
Jaučiu kažkokią apgaulę.
Fini, greičiau. Bus arbatėlė, ar ne?
Lari, čia ne arbatėlė.
Matau ten Samuelį Kuperį.
Sveikas, Lari. Girdėjau, kad tu išvykęs.
-Ten Džozefas Vorenas? -Labas, Lari.
Vakar pardaviau tau statinę. Nieko neminėjai.
Tiesiog kalba nepasisuko.
Pakvietei juos, bet ne mane?
Pakviesiu į kitą, prisiekiu.
-Kitos nebus, gali nepasakot. -Nemaniau, kad palaikai reikalą.
-Kodėl taip sakai? -Nepyk, Lari,
bet tu vaikštai su raudonu švarku, kurio atspalvis
-kaip britų kareivių. -Baik, žmona padovanojo.
Gražus švarkas. Aksominis. Esi lietęs tokį audinį?
Bet atrodo ne kaip. Juk mes kovojam su raundonaisiais.
Raudonas ne aš, o mano švarkas. Tai daugiau nebevilkėsim raudonai?
Viskas, su raudona baigta?
Tiesiog derintis prie mūsų engėjų...
Tai raudona blogai?
Tiesiog tam tikro modelio raudonas švarkas dabar nelabai priimtinas.
Fini, aš būčiau tikrai pravertęs.
Nežinojau, kad mėgsti arbatą.
Nemėgstu. Aš geriu kavą.
Dėl to ir reikėjo pakviest mane į tą arbatėlę.
O dabar arbatos mėgėjai mėtys arbatą.
Jiem net nepatiks.
O aš mielai išmesčiau, nes nemėgstu jos.
Kai kitąsyk surengsim arbatėlę, būsi tikras čempionas.
Ir jūs dar su kostiumais.
Dėl to labiausiai nusivyliau.
-Dėl kostiumų? -Taip.
-Dar viena priežastis pakviest mane. -Kodėl?
Nes man patinka kostiumai ir maskuotė.
Gali bjauriai elgtis ir niekas nežinos, kad čia tu.
Taip, mačiau tave šventėse. Elgiesi bjauriai.
-Su kostiumu. Taip. -Taip.
Nesuprantu, kodėl manęs nepakvietė.
Nesakyk, kad dėl raudono švarko.
Lari, nepakviečiau tavęs į arbatėlę,
nes tu sugadini visas šventes.
Tu rimtai?
Sėdi kampe, pristoji prie žmonių,
-dėl kokio nors šūdo. -Pristoju? Aš vakarėlių siela.
San Adamse anąsyk neužsičiaupei apie batus.
Turim vieną porą. Vieną porą abiem pėdom.
O tu sakai, kad reikia bato kairei ir dešinei.
-Ką tu čia paistai? -Ką paistau?
Ar matei kaip atrodo pėda?
Kitas dalykas, tu amžinai kalbi apie indėnų moteris.
Klausi, ar mane traukia irokėzų moterys? Taip, traukia. Čia nusikaltimas?
Ar kada bučiavau irokėzę? Taip, teko.
Žinok, jausmas buvo nuostabus.
-Sveikinu, Lari. -Beje,
jei tau teko būti su irokėze...
Taip, teko, Lari.
Teko? Meluoji.
-Aš turiu merginą. -Tikrai?
-Ji irokėzė. -Kur?
-Kanadoje. Nepažįsti. -Skiedalai.
Neturi tu irokėzės Kanadoje.
Aš nestoviu prekyvietėse žiopsodamas į jas.
O tu ten tryniesi ir vėpsai.
Parduok savo statines
ir nešdinkis. Ar dėl to norėjai į laivą?
-Ne. -Nekreipt dėmesio į perukus.
-Žinau... -Moterų laive nėra.
Nemaniau, kad yra.
Dėl to tavęs ir nekvietėm į arbatėlę.
Leisk užlipti tilteliu.
Neleidžiu, Lari. Tiltelis skirtas mūsų šutvei.
-Kodėl negaliu į šutvę? -Lari...
Jei nepriklausai šutvei, nelipk ant tiltelio.
O aš dar pernai daviau tau statinę nemokamai, nuokruša tu!
-Arbatėlė baigta. -Ką?
-Laris viską sušiko. -Bet dar liko daug neišmestos arbatos.
-Laris sugadino nuotaiką. -Liaukis...
-Ačiū, Lari. -Nesugadinau.
-Ačiū, Lari. -Kvailiai, jūs.
Apsivilkę kaip indėnai su tom kvailom plunksnom.
-Tai kas? -Atrodot kaip asilai.
Jūs net nepanašūs į indėnus. Nusivyliau jumis.
-Susitiksim smuklėj vėliau. -Viso, Tompsonai. Padvėsk, Sloteri.
-Ta statinė buvo kiaura. -Meluoji!
-Tu tikras indėnas, Giljamai. -Ačiū, Lari.
Rytoj būsiu pats batsiuvį. Pakviest ir tave? Įspėt iš anksto?
Kvailių gauja. Einu į laivą ir pats išmesiu.
-Pirmyn, Lari. -Gerai, einu mėtyt.
-Tau puikiai seksis. -Parodysiu, kaip reikia mėtyt.
Net nenorėjau į jūsų kvailą šutvę. Žinot, ką?
Subursiu savo šutvę. Bet nesivilksim kaip indėnai.
O jūs pavydėsit.
Atrodysim šitaip.
Pažiūrėkit į mane!
-Ei, tu! -Ne...
-Ką darai? -Čia ne mano arbata.
Aišku, ne tavo. Arbata Jo Didenybės.
Ne. Čia Finio arbata. Jis surengė arbatėlę čia.
Pone, aš jo nepažįstu.
Jis rėkavo apie šutves ir kad nekenčia arbatos.
Ne, sučiupot ne tą žmogų. Jis meluoja.
Čia Maiklo Finio arbatėlė. Jis net nekvietė manęs.
-Suimkit jį. -Eime.
Fini! Klausykit, turiu raudoną švarką kaip jūsų.
MES ŽMONĖS
Kol Jungtinėse Valstijose gyvavo vergija,
tol buvo vergų, bandančių pabėgti į laisvę.
Daugelis naudojosi požeminiu geležinkeliu.
Geležinkelį sudarė žmonės, maršrutai ir prieglobsčio vietos,
kuriose buvo teikiama pagalba iš pietų pabėgusiems pavergtiems žmonėms.
Kelionė į laisvę šiaurėje buvo pavojinga, baisi
ir dažnai kainavusi gyvybę.
Bet visi pamiršta, su kokiais sunkumais susidūrė šeimininkas.
Juk sunku gyventi su savais, o ką jau kalbėti apie svetimus.
MISŪRIS, 1850 M.
-Užeikit. -Atvykau.
-Manęs niekas nesekė. -Sveikas atvykęs į mano namus.
-Labas. -Tikiuosi, jausiesi čia saugus.
-Aš Džounsis. -Aš Lorensas.
-Aš beveik laisvas. -Taip.
Aš bėgu, bet vis tiek gera keliauti į šiaurę.
Rytoj turbūt pavyks kirsti sieną.
-Labai laukiu. -Kaip kelionė?
Sunku. Bėgau, o mane vijosi su šunimis ir žirgais.
Pelkėj po vandeniu išbuvau 15 minučių.
Kvėpavau per šiaudą.
Girdėjau prislopintą lojimą.
Vargšelis.
Negalėjau po vandeniu jų užčiaupt.
Turėjau kartot sau: "Tik neliepk jiems užsičiaupt."
Nors tuo metu tikrai to reikėjo.
Mane sykį užsivijo ožys.
-Oho. -Kažko jam užkliuvau.
Nežinau, kodėl. Teko šokt per tvorą.
Čia tau ne bėgt bijantis dėl gyvybės,
ir bandyt kvėpuot po vandeniu, kai aplinkui loja šunys.
O tu sėdi ir galvoji, liept šunims užsičiaupt, ar ne.
Bandau suprast, ką patyrei.
Aišku, man nebuvo taip baisu, bet tikrai nemalonu.
Taip, bet ten naminis gyvūnas.
Ar jis būtų tave parnešęs atgal ir surakinęs?
Ar jis sakytų: "Eik dirbt" ir numestų tave į laukus?
-Gal ir tavo tiesa. -Aišku, kad mano.
Taip, gal ir tavo. -Ne gal.
Juk taip ir sakau. Gal ir tavo tiesa.
Ne gal, o tikrai mano.
-Aš pirmas pasakiau, kad tavo. -Ne, tu sakei "gal".
Aš pats žinau, kad tiesa mano ir niekam jos neduosiu.
-Taip, tavo tiesa. Pakaks. -Gerai.
Labai noriu į šiaurę.
Pagraibyt tų šiaurinių užpakaliukų.
Žinau, teko gyvent šiaurėj.
Žinok, nelabai buvo ką graibyt.
-Bent jau man. -Tau aišku, kad nebuvo.
Ne visi sutverti tam. Na, aprodyk viską.
Gerai...
-Apžiūrėsim slėptuvę. -Taip.
-Kas čia? -Svetainė.
-Aišku. -Patogi.
-Būsiu atviras. -Gerai.
-Užuodžiu pelėsį. -Ką?
Pelėsio kvapas. Tokius dalykus reikia nurodyt.
-Tikrai? -Čia yra drėgmės.
-Yra drėgmės? -Nuo kurios pelija.
Džonsi, čia buvo daug žmonių,
bet dėl drėgmės nesiskundė.
Žinai, ką? Baltieji natūraliai šlapi.
Tu sakei, kad baltieji visada šlapi?
Žinoma. Jūs natūraliai drėgni žmonės.
Džonsi, su visa pagarba,
tu išbuvai po vandeniu 15 min. ir kvėpavai per šiaudą.
Namas nekaltas. Čia tu šlapias.
Buvau po vandeniu prieš 3 d. Išdžiuvau. Ir pelėsiu nedvokiu.
Išdžiuvai, bet ta drėgmė liko tavyje.
Tu nesusitaikai su savo šlapumu.
-Čia tu nesusitaikai. -Aš neturiu šlapumo.
Čia tau taip atrodo.
Aš buvau drėgnas anksčiau, o atėjęs čia sudrėkau vėl.
Sudrėkau atėjęs čia. Pajutau.
Be to, jaučiu čia dvasias.
-Kažkas mirė ant sofos? -Ne.
Jaučiu mirtį ten.
Ji gulėjo ten sirgdama, paskui mirė viršuj.
Ar iškeliavusi į pomirtinį gyvenimą ji apipelijo?
Ne, neapipelijo.
Duosiu patarimą.
Jei žmogus miršta ant sofos, apversk pagalvę.
Gal ir tavo tiesa.
Jau sakei prieš tai, kad mano,
dabar vėl abejoji?
-Ne, aš tik sakau... -Mano tiesa.
Sakau, kad tavo tiesa.
-Aš ją priimu. -Tu iš manęs nevogsi.
Džonsi, pradėkim iš naujo.
Pradėkim iš naujo ir pasakykim, kad mes abu apipeliję.
Tiesiog, žinant, kad buvai pelkėje 15 minučių...
Žinant, kad kažkas mirė ant sofos...
Mirė ne ant sofos, o viršuje.
Buvo arti mirties, užlipo į viršų
ir galiausiai gavo galą viršuje.
Bet apačioje merdėjo.
Jei tau nemalonu ir nejauku,
jeigu jauti piktąsias dvasias čia, gali keliaut.
Esu matęs ir blogiau.
Ankstesnėje vietoje buvo kėdė su aukštu atlošu.
O prieš ją - maža kėdutė.
Galėjai atsisėst ir užsikelt kojas.
-Ir sėdėt šitaip. -Aha.
-Otomanas. -Prakeiktas otomanas.
Mano draugo vardas toks.
Nežinojau, koks buvo ryšys tarp to,
kad vergvaldys davė tokį vardą ir sumauto otomano.
Tas šiknius buvo užsiciklinęs ties baldais.
-Vergams davė baldų vardus? -Taip.
Kalvį pavadino Spinta. Jis stambus. O vardas Spinta.
-Spinta. -Stambus vyras.
Sakiau, tas Itanas Alenas - pamišęs baltaodis.
Įdomu, kodėl jis taip užsiciklino ties baldais.
Gerai, gal jau laikas pusryčiams?
-Ką? -Pusryčiai.
-Kada? -O ką?
Kaip ten su tuo reikalu?
Pusryčiai bus. Turiu.
Čia ta ponia, kur mirė?
-Taip. -Amžiną atilsį.
-Patvarkei ją? -Ji neprasidėjo su manim.
O aš, mėmė, vis tiek rūpinausi ja.
Ji turėjo būti dėkinga, kad rūpiniesi.
Bent jau duot pačiulpt papą kartais.
Tai dovana. Labai ačiū...
-...kad manimi rūpinaisi. -Taip. Ačiū.
-To visai pakanka. -Taip.
Gal turi blynų?
Ne. Tik košės.
-Turbūt permirkusi. -Na, taip.
Eina sau. Aš šitų vietų žinovas.
Girdėjau prastų atsiliepimų apie šitą vietą.
Pasakysiu tiesiai. Žmonės ateina, užuodžia mirtį.
Jaučiasi šlapi. Todėl atsiliepimai ne kokie.
Tie atsiliepimai nesąžiningi.
Nešiau tą moterį laiptais, pasitempiau nugarą.
Negalėjau malkų kapot. Nebuvo karšto vandens, tai išpeikė.
Čia mano nuomonė. Duočiau tik du balus.
Gerai, iškepsiu blynų.
Įmušk du kiaušinius į dubenį, įberk miltų,
-šiek tiek cinamono. -Žinau.
-Plakt reikia šitaip. -Gerai.
Tiek žinai apie blynus,
tai gal pats išsikepk?
Aš tau ne vergas.
Aš taip ir nesakiau.
-Sakei. -Ne. Oho.
-Aš sakau "oho". -Ne, aš.
-"Oho" yra mano. -Aš sakiau "oho".
Aš pasakiau "oho" pirmas.
Liepei kept blynus. Sakiau, "oho".
Tu sakei, kad laikau tave vergu. Pasakiau "oho".
O čia "oho", kad nieko nedarysiu.
Kuo tai susiję su vergija? Nesakiau, kad tu vergas.
Tiesiog paprašiau paslaugos.
Žinai, kas buvo vergija? Visas paslaugų sąrašas.
-Nepagalvojau, Džonsi. -Taigi.
-Kieno dabar tiesa? -Nesakysiu. Žinai, kodėl?
-Kodėl? -Nes tau nepatinka dalintis.
-Ne... -Tu nenori dalintis savo tiesa.
Man patinka dalintis tiesa. Tik nepatinka, kai ją savinasi.
Einu miegot. Noriu pailsėt.
-Gerai išsimiegok. -Aha.
-Džonsi. -Ačiū, Lorensai.
Užlipęs suk į dešinę. Bet ne kairę. Ten mirė.
Gerai.
Čiužinys per minkštas.
Nieko nepadarysi.
O ne...
Ne.
-Aš pasakiau "oho"! -Ne, aš pasakiau!
-Aš pasakiau "oho"! -Ne, aš!
PO MĖNESIO
Nieko sau, koks grožis.
Stori ir ploni blynai. Džonsio blynai.
-O Dieve. -Taip.
Kas per velnias?
Išsimaudykit.
Kas čia dedasi? Dabar vidurnaktis.
O tu prižadinai šoninės kvapu.
Nekaltink šoninės. Geriausiai žinomas kvapas pasaulyje.
-Nustelbtų net šuns šūdą. -Čia požeminis geležinkelis.
-Taip. -O ką daro geležinkeliai?
Jie juda. Turi grįžt į traukinį.
Grįžk į traukinį.
Puiki koncepcija. Žinai, aš daug galvojau.
Nutariau pasilikt. Padėt kitiem vergam keliaut į šiaurę.
Prieš mėnesį, kai čia atėjau,
nekantravai pasiekti šiaurę graibyt užpakalių.
Norėjai graibyt. Kas nutiko?
Jie ten. Laukia, kad pagraibytum.
-Visi sako "Kur Džonsis?" -Kur Džonsis?
-Laukiam pagraibymų. -Paklausyk.
Mano tėtis sakydavo: "Šikna niekur nedings."
Šikna bus, kai ateisi.
Džonsi, žinau, kad tau nepatinka žodis "paslauga",
bet ar būtų taip jau daug, jei paprašyčiau šiek tiek padėt?
Nori, kad čia vergaučiau?
Ne, tik padėtum.
-Tu rimtai? -O tu?
Prašiau nusiaut batus. Ar tai būtų vergavimas?
-Taip. -Prašiau paimt žvakių.
Jeigu jos ne man, tai vergavimas.
O jei žvakėmis dalijamės?
Jei susiję su tavim, vergavimas.
-Ne. Tai paslauga. -Ne.
Nori daugiau paslaugų?
Neturi teisės prašyt iš juodaodžio paslaugų dar 400 metų.
-Tikrai? -Taip.
Žinai, skaniai kvepia.
Taip. Sėsk ir nustok skųstis.
Paduotum blynų? Ar tai prašymas vergaut?
Paduosiu.
-Rimtai? -Nes turi paragaut.
Padarėm pažangą.
Taip, darom pažangą.
-Gal atidarytum? -Vergavimas.
-Labas vakaras. -Nelaukiau nieko.
-Oho. -Sveiki.
Sveikas, p. Baltaodi.
-Tu turbūt vienas iš gerųjų. -Taip.
Spinta ir Otomanas! Ką?
-Džonsi! -Ateikit!
-Žinojau, kad būsi čia. -Jie manęs nesugaus.
Pasakojau tau apie juos. Spinta ir Otomanas.
Spinta ir Otomanas. Taip. Itanas Alenas?
-Taip. -Kur traukiat?
Planavom pernakvot ir keliaut 30 kilometrų
iki namo Džopline.
Taip, galit pernakvot. Žinoma.
-Ačiū. -Dėjau. Galit būt kiek norit.
-Pasidarykit ilgas atostogas. -Rimtai?
-Taip. Džonsis leidžia. -Ką?
-Ačiū, Džonsi. -Otomanai.
Eik, ištiesk kojas.
-Man nereiks kartot. -Tu eik valgyt.
-Girdi, Otomanai? -Eik valgyt ir ilsėtis.
Lorensas turi dar tris tokius chalatus.
Atnešiu. Nebijokit.
Džonsi, čia drėgna.
-Sakiau. -Klausyk, Spinta...
Prie tvarto yra didelis akmuo.
Gal rytoj padėtum perkelt?
Vergaut?
Taip, žinoma.
1903 M. KITI HOKAS, Š. KAROLINA
1903 m. gruodžio 17 d., Kiti Hoke, Šiaurės Karolinoje
JAV išradėjai Wilburas ir Orville'as Wrightai atliko
pirmą pilotuojamą skrydį orlaiviu...
"Wright Flyer".
Skrydis truko 12 sek. ir įveikė 36 metrus.
Juk reikia nuo kažko pradėt.
Broliai Wrightai taip pradėjo skrydžio erą.
Bet buvo ir trečias brolis,
apie kurį istorija nutyli ne veltui.
Nupaveiksluok visą lėktuvą ir vieną iš mūsų.
-Trys, du, vienas. -Ir vieną juokingą.
Štai.
Dar vieną. Dabar rimtą.
-Orvili! Vilburai! -Štai taip.
-Velnias. -Nešdinkis iš kelio.
-Junk variklį. -Gerai.
Ką veikiat?
Laukėm tavęs.
-Nepanašu. -Ne...
Pirmiau turim išbandyt visą įrangą, ar tikrai veikia.
Pasirodo, veikia.
Tu paskutinis dėmuo.
-Tikrai? -Taip.
Man panašu, kad norėjot pakilt.
-Ne, per silpnas vėjas. -Tikrai ne.
Nebūtume pakilę be tavęs.
Juk mes broliai Raitai.
Eikš, sėskis.
-Gali sėst čia. -Čia?
-Taip. -Prisėsk.
-Viduryje? -Taip.
Per vidurį, bičiuli.
-Ką? -Taip.
Čia siaubinga.
-Ne, bus smagu. -Labai nepatogu.
Gali atsilošt šiek tiek.
Nenoriu viduryje. Leiskit sėst krašte.
-Ne, turiu valdyt. -Jis turi valdyt.
Aš dirbsiu su varikliu. O tu sėdėk viduryje.
Negaliu. Man klaustrofobija.
Čia paskutinė vieta.
Nesuprantu, kam ta vidurinė vieta?
Kodėl viena vieta blogesnė už kitas?
Gadinat puikų išradimą.
Šitą padėk po sėdyne.
-Kodėl? -Dėl saugumo.
Kokio saugumo? Sėdžiu ant persikų dėžės.
Rankinis bagažas keliauja po sėdynėm.
-Ten jo vieta. -Kodėl negaliu laikyt ant kelių?
-Labai pavojinga. -Ne.
Konstravom taip, kad krepšys tilptų ten.
-Gerai. -O ne ant kelių.
-Supranti? -Gerai.
-Patenkinti? -Taip, gerai.
-Pasirengęs skrist? Jau laikas. -Jaučiuosi saugus.
Labai saugus. Ačiū Dievui, bagažas po sėdyne.
Dabar rankos laisvos jei kas nors nutiktų.
Galėsi laikytis.
Pavyzdžiui, čia.
-Arba čia. -Taip.
-Dar galima šitaip. -Laikytis rankomis.
Gerai, supratau.
Gerai.
-Mes pasirengę kilt. -Supratau.
-Pasirengę? -Noriu pasakyt kai ką...
Aš ne kvailys.
Man atrodo, kad norėjot pakilt be manęs.
-Žinai, Vilburai... -Ką?
Aš išgelbėjau tau gyvybę.
Tai galėtum bent jau palaukt manęs.
Kada išgelbėjai?
Tu skendai, o aš padaviau tau irklą. Išgelbėjau.
Turbūt būčiau pats išsikapstęs.
-Bet ačiū. -Nebūtum.
-Verkei, rėkei. -Neverkiau.
Ten ežero vanduo taškėsi. Aš nerėkiau.
To riksmo nepamiršiu. Buvo labai gėda klausyt.
Tu nepamiršti daugybės savo pramanų.
Džiaugiuos, kad mes visi čia. Skrydis bus puikus.
-Taip. -Gal turit užkandžių?
Ką? Tu nevalgęs?
-Duok jam užkąst. -Juk atėjau į lėktuvą.
Ką, nėra užkandžių?
-Ką nors užkąst. -Turiu žemės riešutų.
-Riešutai? Ir viskas? -Imk.
-Čia cirko maistas. -Ne, paragauk.
Kilkim greičiau, nes bus dar nemaloniau.
-Ponai, pasirengę? Užsidedam akinius. -Gerai.
-Pasirengę. -Pirmyn.
Kontaktas.
Na, štai.
Veikia kuo puikiausiai. Nuostabu.
Negerai.
-Taip. -Vėl taip daro.
-Išjungsiu. -Kas nutiko?
-Kur Kolbis? -Kolbi!
-Sveiki. -Ateina.
Vėl tas švaistiklis.
-Įsitaisyk patogiai. -Teks palaukt.
-Kolbis sutvarkys. -Gerai.
-Jis turi raktą. -Mums reikia palaukt čia.
-Laukiam lėktuve. -Kodėl?
-Negalim išsilėktuvint. -Ką daryt?
Išeit iš lėktuvo.
Turim laukt čia, kol sutaisys gedimą.
-Išsilėktuvint? -Saugumas svarbiausia.
Mes ant žemės. Kokio dar saugumo reikia?
Turiu laukt lėktuve, kad ir kiek užtruks?
-Taip. -O jeigu 5 valandas?
Tada lauksim 5 valandas.
Turiu sėdėt vidury su šūdinais užkandžiais nieko neveikdamas?
-Taip. -Penkias valandas? Nusišneki?
Taip yra lėktuve.
Tai blogai. Nesąmoninga taisyklė.
Patikėk, tavo saugumui.
Įsipatogink, ir viskas.
Žinot, ką? Atsiimu savo vardą iš šio išradimo.
Orvilai, Vilburai, galit pasiimt. Nenoriu turėt nieko bendro
-su šituo aparatu. -Pasigailėsi.
-Nemanau. -Pasigailėsi.
Beje, norėjau pasikalbėt su jumis.
Tai aišku. Kas dabar?
Pamenat, išvykau visai savaitei. Prašiau palaistyt augalus.
-Žinoma. -Grįžau namo.
Gėlės veši.
Ir sužinau, kad tu mano namuose mylėjaisi.
Kaip sužinojai, kad mylėjosi?
Nes prie sanpaulijų buvo sekso pėdsakų.
Neneigsiu. Bet negaliu mylėtis namie, ten mano žmona.
-Kažkas turi mylėtis tavo namuose. -Ačiū. Nes šitas nesimyli.
-Žinai ką, Vilburai? Eik šikt. -Pats eik šikt.
Nusiramink.
Davei man blogą vietą visai kaip savo vestuvėse.
Pasodinai prie virtuvės.
Į mane trankėsi visi išeinantys padavėjai.
Pasodinau prie vienišių stalo.
Norėjai susipažint su kuo nors,
tai pasodinau prie gražiausios damos.
-Ji buvo vienaakė. -Na, visko būna.
Neturėjo akies raiščio. Pasodinai prie ciklopo.
Sėdėjau jos akloje pusėje,
tai ji išvertė pomidorų sriubą man ant kelių.
-Kodėl ji kalta? -Ne ji.
Gerai, viena akis, tai nešiok raištį.
Pagalvok apie kitus.
-Galėjai pakviest ją į pasimatymą. -Pakviest?
Ji dažnai kalba apie tave.
-Rimtai? -Taip.
Kai kitąsyk ją pamatysi, liepk užsirišt raištį.
Žinai, ką tu galėtum padaryt?
Pagamink jai raištį. Pasakyk, kad nori padėt.
-Skamba kaip įžeidimas. -Įteikti dovaną?
Ji žino apie akių raištį. Bet nutarė nenešioti.
Renginys buvo oficialus, o ji neturėjo tinkamo raiščio. Čia visa bėda.
Pagamink jai nusagstytą blizgučiais. Ji nešios.
-Kokį nors gražų. -Nes ji nebloga visai.
Taip ir sakau.
Nusiųsiu paštu anonimiškai.
-Ir kitąsyk pagirk. -Taip.
Nusiųsk su laiškeliu: "Grožiui užtenka ir vienos akies."
-Puikiai. -Žinai, ką?
-Tinka. -Gerai skamba.
-Na, kylam. -Jau pasirengę?
-Kolbi, kaip sekasi? -Rodo nykštį į viršų.
Galim skrist.
-Akinius. -Gerai.
-Pasirengę. -Suk, Kolbi.
-Kontaktas. -Sėkmės!
-Na, štai. -Tik pažiūrėkit.
Bus nuostabu.
Laikyk tvirtai.
Veikia!
Ne, aš persigalvojau. Nenoriu.
Man bloga. Apsivemsiu.
Štai, imk šitą.
Pažiūrėkit, kaip gražu!
Aš mirsiu! Ne! Nenoriu!
LAISVĖ MILIJONAMS
6-ame deš. per Šaltąjį karą tarp Rusijos ir JAV,
komunizmo baimė vyravo visur.
Raudonoji baimė pasiekė apogėjų, kai respublikonų senatorius Joe McCarthy
iš Viskonsino pradėjo seriją plačiai nuskambėjusių tyrimų
dėl tariamo komunistų įsiskverbimo į visus valdžios lygmenis.
Niekas nedrįso jam prieštarauti iš baimės būti apšauktas komunistu.
Tiriama buvo net JAV armija,
dėl ko prasidėjo garsieji armijos - McCarty posėdžiai.
Joseph Welch buvo armijos vyr. advokatas,
o jo akistata su McCarthy, per kurią jis uždavė žymų klausimą:
"Ar jūs visai neturit padorumo, pone?" buvo laikoma lūžio tašku
šiame gėdingame mūsų istorijos etape.
Bet, anot McCarthy, jis buvo ne vienintelis, neturintis padorumo.
Atsižvelgiant į p. Velčo prašymą, manau, turėtume jam pasakyt,
kad jo kontoroje dirba toks jaunuolis Fišeris.
Jis daug metų priklausė organizacijai,
kuri rėmė komunistų partiją.
Nebežlugdykime šito jaunuolio.
Ar jūs visai neturit padorumo, pone?
Nejau jums visai neliko padorumo?
Ar man neliko padorumo? O jums, pone Velčai?
Matau, geriat vandenį iš stiklinės be padėkliuko
ir paliekat dėmę ant to gražaus stalo.
Tai kas neturi padorumo?
Senatoriau, man sakė, kad stalas padengtas epoksidine derva.
Šis stalas labai senas.
Pone Velčai, drįsčiau teigti, kad šis stalas jums rūpi
kaip mūsų demokratijos šventumas.
Kitaip turėtume padėkliuką kaip mano, kurį atsinešiau iš namų.
Atvykot čia su savo padėkliuku?
Taip, nes aš gerbiu medieną.
Bėda ta, palikot žiedo formos dėmę. Ir paliekat jų daugiau.
Žinot, kas dar palieka dėmių? Komunistai.
-Pakaks. -Komunistams nerūpi stalas.
-Komunistai negerbia medienos. -Reiktų citatos.
Pasakysiu kam dar stinga padorumo.
-Senatoriau Saimingtonai. -Taip?
Prieš kelias savaites, kai lankėtės pas mane, nenusivalėt padų ant kilimėlio.
-Tu klampojai per purvą. Ar padoru? -Iš kur tu galėjai žinoti?
Kai tave radau, negirdėjai manęs.
Buvai darbo kambary, kitoj namo pusėj.
Mano ausys batų nusivalymą girdi
kaip komunistų lindimą į Valstybės departamentą.
Pasakysiu, kas dar nesivalo batų.
-Nesakykit. -Komunistai nesivalo batų.
-Nemačiau, kad komunistas valytųsi. -Gerai, pakaks.
Sovietų sąjungoje kilimėlių nėra. Karlas Marksas prinešdavo purvo.
Engelsas rašė apie tai. Mano tvarkytoja iš Rumunijos.
Pati pasakojo. Satelitinėse šalyse nėra kilimėlių.
-Ji pabėgo, nes nėra kilimėlių? -Kas gali ją kaltinti?
Kalbant apie nepadorumą, sen. Birdas sakė, kad negali ateit pas mane kept mėsos,
nes jos dukters gimtadienis.
Pasirodo, jo dukrai 28 m.
Tai tėvas negali praleist ypatingos dienos su dukra?
Tik ne 28 m. amžiaus. Ką jie veiks, senatoriau Mundai? Eis į žvėryną?
Dažys veidus. Jodinės su poniais? Valgys ledų?
Sakau, ponai, stinga padorumo.
Beje, pratęsiant mintį, bendri vizitai
į senato tualetą patvirtino, kad senatorius Dirkstenas
nenaudoja muilo plaudamas rankas.
Pasakysiu, kas dar nenaudoja muilo.
-Galiu atspėt... -Komunistai.
-Teisingai.
Mano rumunė tvarkytoja Lenka viską papasakojo apie komunistus.
Kad jie būna nuogi namuose.
Jie neturi gėdos ir kuklumo.
Kartais ir ji vaikšto po namus be drabužių.
-Gerai... -Man tenka jai priminti,
kad ji yra Amerikoje. Mes čia vilkim drabužius.
Norit dar nepadorumo?
Biudžeto komisija ėjo pietaut į "Senąjį Evitą" aną savaitę,
o senatorius Poteris ėmėsi iniciatyvos ir užsakė maisto visiems
kaip koks sekretorius.
Ar tas žodis primena ką nors? Galiu primint kitą sekretorių.
Jo vardas Nikita Chruščiovas.
Jis Sovietų sąjungos komunistų partijos sekretorius.
Visi niekaip neapsisprendė. Jei ne aš, vis dar sėdėtume ten.
Negavau nieko, ką mėgstu. Jis užsakė žuvies.
Bjauriai dvokiančio šlykštaus paltuso.
Jį rekomendavo kaip firminį patiekalą.
Taip, rekomendavo padavėjas, vilkintis raudonus marškinius.
-Tai komunizmą nustatom pagal spalvą? -Tikrai taip.
O kaip tada Kalėdų senelis?
Seniai abejojau dėl Kalėdų senelio. Dalija dovanas,
lankosi visų namuose, renka informaciją
ir naudoja ją prieš padorius amerikiečius.
Jis išprotėjęs.
Viską, kas jums nepatinka, galima prilyginti komunizmo blogiui.
Man nepatinka, kai kaimynas leidžia
šuniui šlapintis mano kieme.
Bet jo šuns nelaikau komunistu.
Nėra ko juoktis. Mūsų darbas labai svarbus.
Dar ne viskas. Mačiau kaip senatorius Poteris paėmė saują saldainių
restorane iš dubenėlio prie kasos.
Yra garbės sistema, senatoriau.
Saldainiai buvo ne man vienam. Pasidalinau su personalu.
Restoranas tikrai nenori, kad kištum savo didžiulę purviną leteną
į saldainius.
Senatoriau Poteri, ar saldainiai buvo su popierėliais?
Ne, bet aš nusiploviau rankas. Ne taip kaip Dirksenas.
Atsiklausei kasininkės, ar gali pasiimti saują saldainių?
-Ir taip aišku. -Ne aišku.
Vienas saldainis žmogui.
Mes to nekartosim.
-Niekas nekartos. -Ne.
Senatoriau Poteri.
Manau, ir taip aišku, jei būtum Maskvoje,
dabar jau sėdėtum už grotų dėl saldainių kvotos viršijimo.
Jie nukirstų tau rankas ir kojų pirštus.
Jie nukirstų tau kojas. Liktum luošys.
Tiktum tik cirke pasirodyt. Tuo ir baikim.
Ar aš vienas čia nesusigaudau?
Ne.
Supažindinau senatorių Kilgorą su kongresmenu Salivanu,
o jie, pasirodo, be manęs ėjo į beisbolo rungtynes.
-Taip nepadoru. -Na, ir kas?
Jie per menkai pažįsta vienas kitą, kad eitų vieni,
be manęs.
Aš katalizatorius. Aš kaip klijai.
Jie tyčia atskyrė mane, bet senas kareivis Džo užuodžia klastą.
Gal jie tiesiog turėjo reikalų, kurie nesusiję su tavim?
Taip, pvz., nuversti JAV valdžią.
Liaukis.
Ironiška, kad tai darė beisbolo rungtynėse,
pačioje amerikietiškiausioje veikloje, kur tu gali laisvai šaukti:
"Ei, atmušėjau, tu šūdo vertas! Būk prakeiktas! Padvėsk!"
Pabandykit taip Maskvoje, pamatysit, kas bus.
O jūs, p. Velčai sakot, kad aš neturiu padorumo.
Dar pasiūlyčiau priimt užuominą.
Tavo užuominos nepriimu.
Aš esu labai linksmas ir moku gerai prajuokint.
Žinot, kas dar neturi paprasto padorumo?
-Ne. -Kai storulis suvalgo
ką nors bent pusėtinai sveiko, tai turi pranešt visam pasauliui.
Valgiau pietums salotų. Bet neskelbiu to visiems.
-Kvailys. -Aš praėjusią savaitę apsikirpau.
Niekas nė nekriuktelėjo. Reikia pagirt žmogų už šukuoseną. Tai padoru.
Senatoriau Goldvoteri, jei spaudysi lifto mygtuką,
jis greičiau nenusileis.
O visiems vedusiems vyrams,
kurie nuolat giriasi, kad mylisi su savo žmonomis. Nieko čia tokio.
Kalbat taip lyg būtų didis pasiekimas.
Na, ir kas? Apgailėtina.
-Ir aš myliuosi su žmona nuolat. -Ką tu čia kalbi?
Įvairiomis pozomis. O kai kurios išties žeminančios.
Ji daro viską, ką noriu. Naudojam daug kostiumų.
Bet aš to neloju visiems.
Senatoriau, šie posėdžiai yra transliuojami, o jūsų žmona
tikriausiai žiūri.
Vaje...
Ne, aš pajuokavau.
Mieloji! Džine! Žinai, kaip tave gerbiu.
Aš tik pajuokavau. Kad būtų geresnis efektas.
Žinai, kad man net nerūpi tas komunizmas.
Mieloji, nepyk. Aš tikrai nenorėjau įžeist tavęs.
Tiesiog per daug įsijaučiau. Juk tu žinai mane.
Džine, atleisk man!
Vertė: Ramunas Baksys