Ir 1773. gads un sākotnējās 13 kolonijas ir nemieru stāvoklī.
Patriks Henrijs Virdžīnijā uzstājas ar runu.
"Nav nodokļu bez pārstāvniecības."
Un protestējot pret britu monarhiju,
kolonistu grupa, kas pārģērbās par indiāņiem,
izgāza Bostonas ostā 342 kastes ar tēju.
Un kopš tā laika to sauc par Bostonas tējas ballīti.
-Ejam! -Man jāsaka, šie puritāņi
-mani tiešām biedē. -Jā.
Viņdien sadevos rokās ar sievu.
Puisis iesaucās: "Neviens to negrib redzēt."
-Viņam ir taisnība. -Jā. Zini? Man šķiet, ka ir.
-"Mayflower" ļaudis. -Kas te notiek?
-Jā, saņem! -Jā!
Viņi protestē pret Tējas likumu,
iemetot tēju ūdenī, kā tējas ballīte.
Tējas ballīte! Bez jokiem. Izklausās jautri.
-Darām to! -Vai tas ir Maikls Finijs?
-Tiešām. -Kāda ballīte!
Dīvaini. Es biju ar viņu nesen.
Viņš neko neteica par tējas ballīti.
Visi par to runāja pie Zahārija.
Tu biji pie Zahārija?
-Jā. -Kāpēc mani neaicināja?
Es nezināju. Nokavēju tējas ballīti?
Es nezinu, ko tev teikt.
Tu par to zināji?
-It kā. Jā. -It kā?
Paturi.
-Ei! -Ejam, puiši.
Finij! Sveiks, Finij!
Kas te notiek?
-Sveiks, Lerij. Te nekas nenotiek. -Nekas?
-Kā klājas Bostonas mucu meistaram? -Ko tu dari?
Pirms ko saki, Lerij, tas ir spontāns, principiāls, simbolisks protests.
-Tev būs tējas ballīte? -Tā nav ballīte, Lerij.
Man tev jāsaka, Finij, ka izskatās pēc ballītes.
Redzi, nodokļi tējai ir pārāk augsti.
Nolēmām sūtīt ziņu britiem.
To izlēma pēdējā brīdī, Lerij.
Jūs to apspriedāt pie Zahārija.
Nezinu, kā dzirdēji,
bet tas sākās kā aizmetnis pie Zahārija.
Satiku pirms pāris dienām.
Tu neko neteici par ballīti vai Zahārija ballīti vai ko līdzīgu.
Vai man jāstāsta, kur dodos?
Biju pie kurpnieka. Vēlies nākt?
Šeit notiek neliela izlikšanās.
Finij, darīsim to. Būs ballīte vai nē?
Šī nav ballīte.
Te ir Semjuels Kūpers.
Sveiks, Lerij, dzirdēju, ka esi izbraucis.
-Tas ir Džozefs Vorens? -Sveiks.
Es tev vakar pārdevu mucu. Tu neko neteici.
Nesanāca parunāt.
Uzaicināji viņus, nevis mani?
Es tevi uzaicināšu uz nākamo.
-Nākamās nebūs, beidz. -Nezināju, ka atbalsti šo lietu.
-Kāpēc tā saki? -Neapvainojies.
Tu staigā valkājot sarkanu mēteli, kas ir tādā pašā tonī,
-kā britu karavīriem. -Tā bija dāvana no sievas.
Tas ir skaists mētelis. Samts. Vai esi pataustījis materiālu?
Neizskatās lieliski, kad cīnāmies ar sarkanmēteļiem.
Tas ir sarkans mētelis. Vai nevajadzētu valkāt sarkanu?
Tas ir viss? Sarkanā beigas? Vai sarkans nav aktuāls?
Saskaņošanās ar apspiedējiem nav...
Esam atcēluši sarkano?
Varbūt sarkans mētelis noteiktā piegriezumā nav risinājums.
Finij, es būtu bijis lielisks papildinājums.
Nezināju, ka tev garšo tēja.
Man negaršo tēja, es dzēru kafiju.
Vēl jo vairāk iemeslu, lai būtu ballītē.
Te ir bariņš tējas cienītāju, kas izmet tēju.
Viņiem tēja neinteresē.
Es labprāt mestu tēju, jo tik ļoti man tā nepatīk.
Nākamreiz, kad būs tējas mētāšanas ballīte, zināšu, ka esi čempions.
Un tev ir tērpi.
Tas ir visnepatīkamākais šajā visā, vai zini?
-Tērpi? -Jā.
-Vēl jo vairāk iemeslu, lai uzaicinātu. -Kāpēc vēl vairāk?
Tāpēc, ka man patīk valkāt tērpus un būt maskētā.
Vari uzvesties kā nelietis, un neviens nezina.
Esmu bijis ballītēs ar tevi. Uzvedies kā nelietis.
-Tērpā. Jā. -Jā.
Nesaprotu, kāpēc mani neaicināja.
Nesaki, ka tas ir jakas dēļ.
Es tevi neaicināju uz tējas ballīti, Lerij,
jo tu esi nepatīkams katrā ballītē.
Tu nerunā nopietni.
Es vienmēr redzu tevi kādam stāstām
-par muļķībām. -Stāstām? Esmu ballītes dvēsele!
Pie Sema Adamsa redzēju runājam un runājam par apaviem.
Mums ir komplekts. Viena kurpe der katrai kājai.
Teici: "Domāju, ka vajadzētu kreisās un labās kurpes."
-Par ko tu runā? -Par ko es runāju?
Vai esi skatījies uz pēdu?
Tu runā un runā par indiāņu sievietēm.
Vai mani piesaista irokēzu sievietes? Jā. Nu un? Vai tas ir noziegums?
Vai es kādreiz esmu bučojies ar irokēzu? Jā.
Un zini ko? Man tā bija absolūti brīnišķīga pieredze.
-Apsveicu. -Starp citu,
ja esi skūpstījies ar irokēzieti...
Esmu gulējis ar irokēzi.
Tu pārgulēji? Muļķības.
-Man ir draudzene. -Tev?
-Man ir irokēzu draudzene. -Kur?
-Kanādā. Tu viņu nepazītu. -Muļķības.
Tev nav irokēzu sieviete Kanādā.
Jā, es nestāvu pie tirdzniecības punktiem un neskatos uz viņām.
Tu tikai skaties.
Strādā. Pārdod mucas.
Vai tāpēc tu vēlies būt uz šī kuģa?
-Nē. -Neļauj galvassegām apmānīt.
-Zinu. -Uz kuģa nav sieviešu.
Neieteicu, ka ir.
Un tāpēc tu neesi uzaicināts.
Labi. Ļauj uzkāpt pa trapu.
Nedrīksti būt uz trapa. Traps ir domāts bandai.
-Kāpēc nevaru būt bandā? -Lerij.
Ja neesi bandā, tev nevajadzētu būt uz dēļa.
Es tev pagājušajā gadā iedevu bezmaksas mucu, tu nejēga!
-Tējas ballīte ir beigusies. -Ko?
-Lerijs sabojāja. -Vēl tik daudz tējas, ko izmest.
-Lerijs sabojāja atmosfēru. -Beidz.
-Lieliski. -Nē.
-Paldies. -Idioti.
Ģērbušies kā indiāņi ar spalvām.
-Vienalga. -Kā muļķi.
It kā es jūs uzskatītu par indiāņiem. Esmu tik ļoti vīlies jūsos.
-Satiksimies vēlāk krogā, labi? -Atā, Tomson. Mirsti, Sloter!
-Mucā bija noplūde. -Tās ir muļķības!
-Jā. Esi indiānis, Giliam! -Liels paldies, Lerij.
Rīt būšu pie kurpnieka.
Vēlies tikt uzaicināts pie kurpnieka?
Muļķi! Es iešu augšā un metīšu.
-Nobeidzies, Lerij. -Labi, es tūlīt metīšu!
-Jā, esi čempions. -Redzēsi, kā izskatās mešana!
Es negribēju būt stulbajā bandā. Uzmini ko?
Izveidošu savu bandu! Neģērbsimies kā indiāņi.
Tu būsi greizsirdīgs.
Bet zini? Lūk, kā tas izskatīsies.
Paskatieties!
-Ei! Tu! -Nē.
-Ko tu dari? -Nē, tā nav mana tēja.
Taisnība. Tā ir Majestātes tēja!
Nē! Tā ir Finija tēja. Viņam šeit bija tējas ballīte.
Es nepazīstu šo vīrieti.
Zinu, ka kliedz par bandu un to, ka ienīst tēju.
Nē! Jūs notvērāt nepareizo. Viņš melo!
Tā ir Maikla Finija ballīte! Viņš mani neaicināja.
-Viņš ir jāarestē. -Nāc.
Finij! Zini ko? Man ir sarkans mētelis, tāds pats kā jums!
MĒS - ĻAUDIS
Kamēr Amerikas Savienotajās Valstīs bija verdzība,
bija vergi, kas centās aizbēgt.
Daudzi izmantoja pazemes dzelzceļu.
Šis dzelzceļš bija cilvēku, maršrutu un vietu tīkls, kas piedāvāja patvērumu
un palīdzību no dienvidiem izbēgušajiem vergiem.
Ceļojums uz brīvību bija bīstams, mokošs
un bieži vien bīstams.
Taču neviens neņem vērā mājas saimnieka pārciestās grūtības.
Ir pietiekami grūti dzīvot ar ģimeni, kur nu vēl ar svešinieku.
MISŪRI, 1850. GADS
-Lūdzu, nāc iekšā. -Man izdevās.
-Jā, neviens nesekoja. -Laipni lūgts.
-Sveiks. -Ceru, ka šeit jutīsies droši.
-Sveiks. Džounsijs. -Lorenss.
-Gandrīz brīvs. -Jā.
Bēgu, bet ir patīkami doties uz ziemeļiem.
Rīt tev vajadzētu varēt šķērsot robežu.
-Gaidu. -Kāds bija ceļojums?
Nelīdzens. Es skrēju, suņi sekoja, zirgi arī.
Biju zem ūdens purvā 15 min.
-15 min.? -Elpoju caur salmiņu.
Dzirdēju apslāpētas suņu skaņas.
Oho. Ak, tu nabaga puisis.
Nevarēju neko teikt zem ūdens.
Man vajadzēja sev teikt: "Nesaki: "Aizveries!""
Tas ir brīdis, kad jāaizver mute.
Jā, mani reiz vajāja āzis.
-Oho. -Es viņam nepatiku.
Es nezinu. Man vajadzēja pārlēkt pāri žogam.
Tas nav tas pats, kas bēgt glābjot sevi
un zem ūdens elpot, kamēr suņi rej,
un mēģini izlemt, vai gribi teikt:
"Aizveries, suni."
Es centos saprast tavu pieredzi.
Protams, nav tik slikti, bet nebija patīkami.
Tas ir pieradināts.
Vai viņš tevi aiznestu un ieslēgtu ķēdēs?
Vai teiktu: "Ej strādāt," un iemestu tevi laukā?
-Es saprotu. -Tev vajadzētu saprast.
-Jā, saprotu. -Nē, es sapratu.
Nē, tu nesaprati, es sapratu.
Nē, es pieņēmu un viss.
-Es teicu, ka pirmais sapratu. -Tu nepieņēmi viedokli.
Tu neko nepieņēmi. Man pieder viedoklis.
-Tu pieņēmi. Aizmirsti. -Labi.
Es vienkārši priecājos nokļūt ziemeļos
un paņemt ziemeļu meičas.
Esmu dzīvojis ziemeļos.
Jāsaka, ka nebija paņemšanas.
-Vismaz man. -Protams, tev nebija.
Daži ir radīti tam. Labi, apskatīsim šo vietu.
Jā, labi, nu...
-Apskatīsim šo drošo māju? -Jā.
-Paskatīsimies, kas te ir. -Jā. Šī ir viesistaba.
-Labi. -Ērti.
-Jā, es būšu godīgs. -Protams.
-Te ož pēc pelējuma. -Ko?
Pelējuma smaka. Tev jāziņo par tādām lietām.
-Tiešām? -Šajā vietā jau ir mitrums.
-Vai ir mitrums? -Pelējuma mitrums.
Džounsij, daudzi ir bijuši te,
neviens nav sūdzējies.
Zini? Baltie ir mitri.
Baltie pēc dabas ir mitri? Vai to tu saki?
Protams, ka baltie ir mitri. Tu esi dabiski mitrs.
Džounsij, visu cieņu,
tu biji zem ūdens 15 min., elpojot caur salmiņu.
Tā nav māja, Džounsij. Tas esi tu. Tu esi mitrs!
Tas bija pirms trim dienām. Esmu sauss. Un man nav pelējuma.
Tu varbūt esi sauss, bet mitrums ir palicis ar tevi.
Saprotu. Nepieņemsi mitrumu.
-Nē, tu nepieņem. -Man nav mitruma, ko pieņemt.
Labi. Tas ir tavs viedoklis.
Es iepriekš biju mitrs. Kad atgriezos, atkal kļuvu mitrs.
Tāpat kā atkal kļuvu mitrs, kad ienācu. Es to jutu.
Es nezinu. Es arī šeit jūtu garus.
-Vai kāds nomira uz tā dīvāna? -Nē.
Es jūtu nāvi.
Kāds uz dīvāna bija slims, un nomira augšstāvā.
Vai appelēja ceļā uz pēcnāves dzīvi?
Nē, neappelēja.
Es tev došu padomu.
Kad kāds nomirst uz dīvāna, apgriez tos sasodītos spilvenus.
Sapratu. Pieņemu.
Tu pateici argumentu,
tāpēc tu atņemsi argumentu?
-Nē, saku... -Tur ir arguments.
Es saku, ka izteici labu argumentu.
-Un saprotu, ko domā. -Tu mani neapzagsi.
Zini, Džounsij? Sāksim no jauna.
Sāksim no jauna un teiksim, ka abi esam mazliet sapelējuši, labi?
Ņemot vērā, ka tu biji purvā 15 minūtes.
Ņemot vērā, ka kāds nomira uz dīvāna.
Cilvēks nemira tur. Nomira augšstāvā.
Bija tuvu nāvei, devās augšā,
un nomira tur.
Bet bija gandrīz mirusi.
Klau, ja nejūties ērti
un nejūties omulīgi un jūti, ka apkārt ir ļauni gari, ej!
Esmu piedzīvojis ko sliktāku.
Pēdējā vietā, kur apmetos, bija krēsls ar augstu atzveltni,
un priekšā bija mazs krēsliņš,
lai var apsēsties un uzlikt kājas.
-Un sēdi šādi. -Jā.
-Tu runā par pufu. -Sasodīts pufs!
Man ir draugs Pufs.
Nezināju par saikni starp
vergu īpašnieku, kurš deva vārdu Pufs un pufu.
Viņam bija aizraušanās ar mājas iekārtošanu.
-Vergus nosauca mēbeļu vārdos? -Jā.
Kalēju nosauca par Skapīti. Liels mērglis vārdā Skapītis.
-Skapītis. -Liels un atkārtoju
pie sevis: "Ītans Alens ir traks baltais vīrietis."
Prātoju, kas tā bija par aizraušanās ar mēbelēm.
Kā būtu ar brokastīm?
-Brokastis? -Brokastis?
-Kad tas notiks? -Kā būtu ar to?
Jā. Kas ir ar to?
Jā. Ir brokastis. Man ir brokastis.
Vai šī ir tā sieviete, kura nomira? Vai tā ir viņa?
-Jā. Tā ir viņa. -Oho. Lai dus mierā.
-Ņēmāties? -Viņa negribēja mani.
Joprojām esmu pietiekami spēcīgs, lai par viņu rūpētos.
Vajadzētu būt pateicīgai,
ļaut pačamdīt krūtis vai kaut ko tamlīdzīgu.
Tā ir dāvana, paldies...
-Jā. Paldies. -...ka rūpējies...
-Tas ir viss. -Tieši tā.
Tev ir pankūkas?
Nē. Tikai farina.
-Deru, ka tā ir slapja. Slapja putra. -Jā.
Neprāts. Esmu šo vietu pazinējs.
Un esmu dzirdējis dažas ne tik labas atsauksmes par šo vietu.
Ja godīgi, cilvēki ierodas, sajūt nāves smaku.
Viņi jūtas slapji Ir dažas sliktas atsauksmes.
Šīs sliktās atsauksmes ir negodīgas!
Nesu augšā pa kāpnēm, savainoju muguru.
Nevarēju skaldīt malku. Nebija karstā ūdens, un saņēmu sliktas atsauksmes.
Tas ir mans viedoklis. Es šai vietai došu ne vairāk kā divi.
Labi, es tev ko pateikšu. Es uzcepšu pankūkas.
Divas olas, milti tajā bļodā,
-ar kanēli. -Zinu.
-Locītava jākustina šādai. -Lieliski.
Tu esi tik zinošs pankūku cepšanā,
kāpēc pats necep?
Es neesmu vergs..
Neteicu, ka esi.
-Teici. -Nē! Nē, nē.
-Oho! Ak, nē, nē! -Nē, man!
-Man ir oho. -Man ir oho! Man ir oho!
-Pirmais teicu! -Nē!
Gribi, lai cepu pankūkas?
Uzskatu par vergu? Tas ir oho!
Tas ir "es neko nedarīšu" oho!
Kāds tam sakars ar vergu? Neteicu, ka esi vergs.
Tā ir izpalīdzēšana.
Tu zini, kas ir verdzība? Vesels sasodītu pakalpojumu saraksts.
-Nebiju par to tā domājis, Džounsij. -Jā.
-Labo mani. Kā būtu ar to? -Nē. Zini, kāpēc?
-Kāpēc? -Jo tu to atsauksi.
-Nē. -Tev nepatīk, ka atņem.
Man patīk taisnība. Es negribu, ka man to atņem.
Es iešu gulēt. Ļauj atpūsties, vecīt.
-Labi izgulies. -Jā.
-Džounsij. -Novērtēju, Lorens!
Augšā un pa labi. Neej pa kreisi. Tā ir mirušās istaba.
Labi.
Šis matracis ir pārāk mīksts!
Tas ir sasodīti slikti!
Nē, nē!
Nē.
-Man ir oho! Man ir oho! -Man ir oho! Ak, nē! Man ir oho.
-Man ir oho! -Man ir oho! Nē!
PĒC MĒNEŠA...
Paskat. Absolūti skaisti.
Auzu plāceņi, karstās kūkās un pankūkas. Džounsija kūkas.
-Ak dievs. -Jā.
Kas pie velna?
Izmērcēšu.
Kas te notiek? Ir nakts vidus.
Pamodināji ar bekona smaržu.
Bekonu nevar vainot. Tā ir zināma smarža.
-Bekonu var saost caur suņu mēsliem. -Šis ir metro dzelzceļš.
-Jā. -Un ko dara dzelzceļi?
Viņi pārvietojas. Tev jāatgriežas vilcienā.
Atgriezies vilcienā!
Tā ir lieliska ideja. Zini? Es par to domāju.
Nolēmu palikt un palīdzēt citiem vergiem nokļūt uz ziemeļiem.
Pirms mēneša, kad ieradies, nevarēji sagaidīt,
kad dosies un tiksi pie meičām ziemeļos.
Grasījies izklaidēties. Kas notika?
Viņas ir tur. Viņas gaida.
-Jautā: "Kur ir Džounsijs?" -Kur ir Džounsijs?
-Esam gatavas. -Ļauj tev ko pateikt.
Mans tētis vienmēr teica, ka dibens nekur nepazudīs.
Dibeni mani gaidīs.
Džounsij, es zinu, cik jūtīgs tu esi par vārdu "pakalpojums",
bet vai nebūtu par daudz prasīts kaut nedaudz palīdzēt?
Tu gribi, lai es te vergoju?
Nē, es tikai gribu, lai tu man palīdzi.
-Tu to saki nopietni? Nopietni? -Nopietni?
Lūdzu novilkt kurpes. Tā ir vergošana?
-Tā ir verdzība. -Labi, lūdzu paņemt dažas sveces.
Ja tas nav man - vergošana.
Ja nu dalām sveces?
Ja esi tajā iesaistīts - verdzība.
-Nē, tā nav! Tā ir labvēlība. -Nē.
Vai vēlies vēl?
Tev nav atļauts lūgt melnādainam cilvēkam palīdzību nākamos 400 gadus.
-Tiešām? -Jā.
Zini ko? Smaržo gardi.
Sasodīts. Apsēdies un beidz sūdzēties.
Padosi pankūkas vai tā ir vergošana?
Es tev padošu.
-Bez jokiem. -Nogaršo Džounsija kūkas.
Mēs progresējam.
Mēs gūstam progresu, Lorens.
-Vai ir iespēja, ka tu atvērsi? -Vergs.
-Labvakar. -Es nevienu negaidīju.
-Oho. -Sveiks.
Sveiki, Baltā kungs.
-Laikam esi viens no labajiem. -Jā.
Skapītis un Pufs! Ko?
-Džounsij! -Nāciet! Nāciet!
-Zināju, ka esi šeit. Zināju! -Mani nevar noķert!
Lūk, par viņu es stāstīju. Skapītis un Pufs!
Skapītis un Pufs. Ītans Alens? Jā.
-Jā. -Jā! Kur dodaties?
Mēs plānojām pārnakšņot un tad rīt nobraukt 29 km,
lai nokļūtu mājā Džoplinā.
Jā! Esat laipni aicināti pārnakšņot. Protams. Jā.
-Paldies. -Pie velna. Palieciet, cik ilgi vēlaties.
-Paņemiet garu atvaļinājumu. -Tiešām?
-Tiešām. To saka Džounsijs. -Ko?
-Paldies, Džounsij. Paldies. -Puf.
Atpūtiniet kājas.
-Nav divreiz jāsaka. -Labi? Ejiet ēst.
-Dzirdi, Puf? -Ejiet ēst. Atpūtieties.
Jā. Paskat. Lorensam ir vēl trīs šādi halāti, vecīt.
Atnesīšu. Mieru.
Sasodīts. Šeit ir mitrs.
-Es teicu. -Skapīt.
Man šķūņa priekšā stāv laukakmens.
Gribēju jautāt, vai vari palīdzēt to pārvietot.
Vergot?
Jā, protams.
1903. GADS KITĪHOKA, ZIEMEĻKAROLĪNA
1903. gada 17. decembrī Kitīhokā, Ziemeļkarolīnā,
amerikāņu izgudrotāji Vilburs un Orvils Raiti veica
pirmo kontrolēto lidojumu ar motorizētu lidmašīnu.
Raita lidotājs.
Lidojums ilga 12 sekundes un nolidoja 37 m.
Ar kaut ko jāsāk.
Un ar to Raitu brāļi iesāka lidošanas ēru.
Bija arī trešais Raitu brālis,
kuru vēstures grāmatas ignorēja, un tam bija labs iemesls.
Pārliecinieties, ka redz lidmašīnu. Un vienu no mums.
-Trīs, divi, viens. -Jautru.
Nu lūk.
Un vēl vienu nopietnu, kur darām šādi.
-Orvil! Vilbur! -Tieši tā. Jā!
-Pie velna. Ej, ej! -Ej malā.
-Ej, ej. Ieslēdz! -Labi.
Kas notiek? Ko jūs darāt?
-Mēs gaidījām. -Mēs tikai... tevi gaidījām.
-Tā neizskatījās. -Nē, nē.
Jāpārbauda aprīkojums, jāpārliecinās, ka darbojas
un ir gatavs lietošanai.
Un tu esi pēdējais vienādojuma elements.
-Tiešām? -Jā.
Izskatās, ka bijāt gatavi lidot.
-Nav pietiekams vējš. -Nē, nemaz.
-Mēs bez tevis nelidotu. -Nē.
Esam Raitu brāļi.
-Jā. Nāc. -Nāc. Nāc.
-Tu vari apsēsties te. -Te?
-Jā. -Jā. Apsēdies.
-Pa vidu? -Jā.
Tieši pa vidu.
-Ko? -Jā.
-Briesmīgi. -Brālis.
-Būs lieliski. -Šeit nav ērti.
Vari atgāzties, ja vēlies.
Negribu vidējo vietu. Ļauj sēdēt galā.
-Nē, man jāvada. -Viņam jāvada.
Man jādarbina dzinējs. Sēdi pa vidu.
Es nevaru sēdēt pa vidu. Man ir klaustrofobija.
Pēdējā brīvā vieta.
Nesaprotu, kāpēc ir vidējā vieta.
Kāpēc ir vieta, kas ir sliktāka?
Sabojā lielisku izgudrojumu.
Tas jānovieto zem sēdekļa.
-Ko? Kāpēc? -Drošībai.
Ko tu ar to domā? Es sēžu uz persiku kastes.
Rokas bagāžai jābūt novietotai zem sēdekļa.
-Tur tai jāpaliek. -Kāpēc nevaru turēt klēpī?
-Tas ir bīstami. -Nē.
Izstrādājām tā, lai soma ietilptu zem tā.
-Labi. -Ne jau klēpī.
-Saproti? -Labi.
-Esi laimīgs? -Jā. Izskatās labi.
-Esam gatavi? Laiks doties. -Es jūtos droši.
Jūtos droši. Paldies Dievam, ka bagāža ir zem sēdekļa.
Būs brīvas rokas, ja kas noiet greizi.
-Tev ir brīvas rokas. -Vari sagatavoties.
-Vari darīt šādi. -Šādi.
-Vai ne? Vai šādi. -Vai tā.
-Tā. Sasprindzini rokas. -Šādi. Paskaties uz rokām.
Labi, es saprotu. Es sapratu domu.
-Labi? -Labi.
-Esam gatavi pacelties. Labi. -Sapratu.
-Gatavs doties? -Zini, man jāsaka kaut kas.
Es neesmu stulbs.
Šķiet, ka mēģinājāt pacelties bez manis.
-Vilbur. -Jā.
Es izglābu tavu dzīvību.
Domāju, ka mazākais, ko esi parādā, ir vismaz mani pagaidīt.
Kad tu izglābi mani?
Tu slīki, un es padevu airi. Izglābu tavu dzīvību.
Es būtu ticis galā pats.
-Paldies. -Tu nebūtu ticis galā.
-Tu raudāji, kliedzi. -Neraudāju.
Tas bija ūdens no ezera. Es nekliedzu.
Es neaizmirsīšu to kliedzienu. Tas bija apkaunojoši.
Tu neaizmirsīsi daudz ko, ko izdomā.
Esmu priecīgs, ka mēs visi esam šeit, gatavi pacelties. Būs lielisks lidojums.
-Jā. -Vai ir uzkodas?
Ko? Tu nepaēdi?
-Iedod uzkodu. -Jā, iekāpu lidmašīnā.
Nav uzkodas?
-Iedod jebko. -Man ir zemesrieksti.
-Zemesrieksti? -Apēd.
-Cirka ēdiens. -Nē. Pamēģini.
Jāpaceļas, pirms tas kļūst vēl dīvaināk.
-Gatavi, kungi? Uzlieciet brilles. -Labi.
-Gatavi. -Sākam.
-Kontakts. -Kontakts.
Kontakts.
Sākam.
Labi. Tas darbojas lieliski. Skaisti.
Tas ir slikti.
-Jā, jā. -Jā. Tas dara to lietu.
-Ļauj izslēgt. -Kas notika?
-Kur ir Kolbijs? -Kolbij!
-Sveiki. -Nāk.
Šķiet, ka tas ir stienis. Meta ar to.
-Iekārtojieties. -Paies laiks.
-Kolbijs labo. -Viss labi.
-Strādā. Viņam ir uzgriežņu atslēga. -Jāgaida te.
-Jāgaida lidmašīnā. -Ko? Kāpēc?
-Mēs nevaram izlidot. -Izlidot?
-Tu joko? -Tas ir pretēji.
Mums jāgaida te, līdz salabos problēmu.
-Izlidot? -Drošība pirmajā vietā.
Mēs sēžam uz zemes. Nekādas drošības te nav.
Man jāgaida lidmašīnā, lai cik ilgi tas prasītu?
-Jā. -Ja tās ir 5 stundas?
Tad gaidām 5 stundas.
Jāsēž pa vidu ar sliktām uzkodām un neko nevaru darīt?
-Jā. -Uz 5 stundām? Vai tu esi traks?
Lidmašīnas pieredze.
Tā nav laba! Tā ir slikta pieredze. Muļķīgākais noteikums, kas dzirdēts.
Tas ir drošības labad.
Vienkārši iekārtojies.
Ziniet? Noņemu vārdu no izgudrojuma.
Orvil un Vilbur, varat to paturēt. Es negribu neko,
-kas saistīts ar šo mašīnu. -Tu to nožēlosi.
-Es tā nedomāju. -Tu nožēlosi.
Un man ir ar jums jāparunā.
Esmu pārliecināts. Kas tagad?
Atcerieties, ka devos prom uz nedēļu. Palūdzu aplaistīt augus.
-Protams. -Es atgriežos mājās.
Augi zeļ.
Un es atklāju, ka nodarbojies ar seksu manā mājā.
Kā uzzināji, ka nodarbojās ar seksu?
Tāpēc, ka Āfrikas vijolītes bija devušas seksa pierādījumus. Lūk, kā.
Nenoliedzu. Nevaru nodarboties ar seksu savā mājā, tur ir sieva.
-Kādam jānodarbojas ar seksu tur. -Paldies. Tieši tā.
-Zini, Vilbur, ej ellē. -Ej ellē.
Ak vai. Mieru.
Tu man iedevi slikto vietu tāpat, kā iedevi slikto vietu kāzās.
Tas pats. Nosēdināji pie virtuves.
Katrs viesmīlis man uzgrūdās un grūstīja nākot atpakaļ.
Nosēdināju pie vientuļnieku galda.
Tu tajā vakarā gribēji iepazīties,
un nosēdināju blakus skaistulei.
-Viņai bija viena acs. Skaidrs? -Gadās visādi.
Viņai nebija acu pārsēja. It kā nosēdinātu blakus ciklopam.
Es sēdēju aklajā pusē,
un viņa izlēja tomātu zupu man klēpī.
-Kāpēc tā ir viņas vaina? -Tā nav.
Lai ir viena acs, bet vajag pārsēju.
Izrādiet mazliet iejūtību pret citiem.
-Varēji uzaicināt uz randiņu. -Uzaicināt uz randiņu?
Viņa visu laiku runā par tevi.
-Viņa runā par mani? -Jā.
Varbūt nākamreiz, kad satiksi, pasaki, lai uzliek acu pārsēju.
Zini, kas būtu jauki no tavas puses?
Varbūt uztaisi un saki: "Zini ko? Es palīdzēšu."
-Tas izklausās aizskaroši. -Dāvināt kādam dāvanu?
Viņa zina par acu pārsēju. Viņa izvēlas to nenēsāt.
Tas bija oficiāls pasākums, nebija pārsēja.
Tā ir problēma.
Kāpēc neuztaisi ar dimantiem? Varbūt vilks.
-Kaut ko jauku. -Jo viņa nav nepievilcīga.
To es arī saku.
Es to viņai nosūtīšu anonīmi.
-Un tad nākamreiz to pamanīšu. -Jā.
Zīmītē vajadzētu būt rakstītam: "Skaistums ir skatītāja vienā acī."
-Man tas patīk. Tas nav slikti. -Zini ko?
-Kaut kas labs. Jā. -Tas ir labi.
-Pacelsimies. -Vai esi gatavs?
-Kolbij, kā veicas? -Mēs saņēmām paceltu īkšķi!
-Mums ir īkšķis uz augšu. -Labi.
-Brilles. -Sākam.
-Brīvs. -Pagriez, Kolbij.
-Kontakts. -Veiksmi!
-Sākam! Labi! -Paskat.
Tas būs lieliski.
Turi taisni!
Darbojas!
Nē, nē, nē. Es pārdomāju. Es negribu iet!
Man ir slikti. Es vemšu.
Ņem. Ņem. Izmanto to.
Paskaties uz skaisto skatu!
Es miršu! Nē, nē, nē! Es negribu!
BRĪVĪBU MILJONIEM!
20. gs. 50. gados, Aukstā kara laikā starp Krieviju un Amerikas Savienotajām Valstīm,
bailes no komunisma bija visur.
Sarkanās bailes sasniedza kulmināciju, kad republikāņu senators Džo Makārtijs
no Viskonsinas uzsāka virkni plaši publiskotu izmeklēšanu
par iespējamu komunistu iefiltrēšanos visos valdības līmeņos.
Neviens nestrīdējās ar Makārtiju, baidoties tikt saukts par komunistu.
Pat ASV armija tika izmeklēta,
kas noveda pie slavenajām armijas un Makārtija tiesām.
Džozefs Velčs bija armijas galvenais padomnieks,
un viņa konfrontācija ar Makārtiju, kurā viņš slaveni jautāja:
"Vai jums nav pieklājības izjūtas?" tika uzskatīta par pagrieziena punktu
šajā nožēlojamajā mūsu vēstures nodaļā.
Taču, pēc Makārtija teiktā, viņš nebija vienīgais, kuram nebija pieklājība.
Ņemot vērā Velča kunga lūgumu, domāju, ka mums vajadzētu viņam pateikt,
ka viņa juridiskajā birojā ir jauns vīrietis vārdā Fišers...
...kurš daudzus gadus ir bijis daļa no organizācijas,
pirms daudziem gadiem, kas ir Komunistiskās partijas likumīgais balsts.
Neturpināsim nogalināt šo puisi.
Vai jums nav nekādas pieklājības sajūtas, kungs?
Beidzot, vai jums nav nekādas pieklājības sajūtas?
Vai man nav nekādas pieklājības sajūtas? Un kā ar jums, Velča kungs?
Es redzu, ka jūs dzerat glāzi ūdens bez paliktņa,
atstājot gredzena traipu uz skaista galda.
Tātad, kam nav pieklājības izjūtas?
Manā aizstāvībā, senator, man teica, ka galds ir apstrādāts ar epoksīda sveķiem.
Tas arī, manuprāt, ir ļoti vecs galds.
Velča kungs, es apgalvošu, ka jums rūp tik maz par šo galdu,
kā par mūsu demokrātijas svētumu.
Citādi tev būtu paliktnis, kādu es atvedu no mājām.
Tu šodien atbrauci šurp ar savu paliktni?
Jā, tas ir pareizi, jo es cienu koksni.
Problēma ir tā, ka tu atstāji traipu. Tu turpini atstāt traipus.
Un es varu tev pateikt, kas vēl atstāj traipus, komunisti atstāj traipus.
-Beidz -Komunistiem galds nerūp.
-Komunistiem nav cieņas pret koku. -Nepieciešama atsauce.
Un es jums pateikšu, kam vēl trūkst pieklājības.
-Senator Saimington? -Jā?
Jūs atnācāt pie manis pirms dažām nedēļām un nenoslaucījāt kājas uz paklājiņa.
-Gāji pa dubļiem. Vai tas ir pieņemami? -Kā tu to varēji zināt?
Kad atradu, tu mani nedzirdēji.
Tu biji savā kabinetā mājas otrā pusē.
Mana dzirde ir noregulēta uz slaucīšanu,
kā uz komunistu iefiltrēšanos Valsts departamentā.
Un es jums pateikšu, kurš vēl neslauka kājas.
-Nesakiet. -Komunisti neslauka kājas.
-Neesmu redzējis komunistu slaukām kājas. -Labi. Sākas.
Padomju Savienībā nav paklājiņus. Kārlis Markss staigāja pa dubļiem.
Engelss par to rakstīja. Mana apkopēja ir no Rumānijas.
Viņa pati man teica. Satelītvalstīs nav paklājiņu.
-Viņa aizbēga, jo nebija paklājiņu? -Un kurš gan viņu varētu vainot?
Runājot par nepieklājību, senators Bērds teica, ka nevar nākt uz manu bārbekjū,
jo meitai bija dzimšanas diena.
Izrādās, ka viņa meitai ir 28 gadi.
Tēvs nevar pavadīt īpašu dienu kopā ar savu meitu?
Ne jau 28 gadu vecumā. Ko viņi darīs, senator Mant? Dosies uz zoodārzu?
Apgleznos sejas? Dosies izjādē ar ponijiem? Nopirks saldējumu?
Es jums saku, kungi, tam trūkst pieklājības.
Un starp citu, ja drīkstu turpināt, savstarpējie apmeklējumi
Senāta tualetē ir apstiprinājuši, ka senators Dirksens
nelieto ziepes, kad mazgā rokas.
Varu pateikt, kurš vēl nelieto ziepes.
-Ja man būtu jāmin... -Komunisti.
-Tieši tā.
Mana rumāņu apkopēja Lenka man visu izstāstīja par komunistiem,
kā viņi mājās nevalkā drēbes.
Viņiem nav kauna, nav pieticības.
Reizēm viņa staigā pa māju bez drēbēm.
-Labi. - Un man jāatgādina viņai,
ka viņa ir Amerikā, un mēs šeit valkājam drēbes.
Vai vēlaties vēl?
Veidu un līdzekļu komiteja pagājušajā nedēļā devās pusdienās uz "Old Ebbitt",
un senators Poters pats uzņēmās pasūtīt ēdienu visam galdam,
it kā viņš būtu priekšsēdētājs.
Vai šis vārds kādam šķiet saistošs? Es varētu nosaukt citu priekšsēdētāju.
Viņu sauc Ņikita Hruščovs,
un viņš ir Padomju Savienības Komunistiskās partijas priekšsēdētājs.
Neviens nevarēja izlemt.
Ja nebūtu pasūtījis, mēs joprojām ēstu pusdienas.
Es nesaņēmu neko, kas man patiktu. Viņš pasūtīja zivi.
Pretīgu, briesmīgu, smirdīgu paltusu.
Tas bija īpašs piedāvājums. Tas tika ieteikts.
Jā, ieteica viesmīlis, kurš bija ģērbies sarkanā kreklā.
-Tagad mēs esam krāsu kodēšanas komunismā? -Tiešām.
Kā ar Ziemassvētku vecīti, kungs?
Un man ir šaubas par to, vai Ziemassvētku vecītis dāvina visas šīs dāvanas,
iet no mājas uz māju, vāc informāciju
un izmanto to pret krietniem amerikāņiem.
Viņš ir traks.
Šķiet, ka visu, kas tev nepatīk, var salīdzināt ar komunisma ļaunumu.
Man ne īpaši patīk, kad kaimiņš atļauj
savam sunim nokārtoties manā pagalmā.
Nedomāju, ka viņš ir komunists.
Tas nav smieklīgi. Mēs darām ļoti svarīgu darbu.
Turklāt es redzēju, kā senators Poters paņēma sauju piparmētru konfekšu
restorānā no bļodas pie kases.
Senator, pastāv goda sistēma.
Piparmētras nebija paredzētas tikai man. Es tās dalu ar personālu.
Restorāns neatbalsta lielo, netīro roku
ielikšanu konfekšu traukā.
Senator Poter, tās bija atsevišķi iesaiņotas konfektes?
Iesaiņojuma nebija, bet es nomazgāju rokas. Atšķirībā no Dirksena.
Vai jūs pajautājāt kasierim, vai varat paņemt sauju konfekšu?
-Tas ir netieši pateikts. -Tas nav.
Viena konfekte vienai personai.
Viena konfekte personai.
-Neviens to neskandēs. -Neviens neskandēs ar tevi.
-Neviens neskandē. -Nē.
Senator Poter.
Nedomāju, ka man jums tas jāstāsta, ja jūs atrastos Maskavā,
jūs sēdētu cietumā par konfekšu limita pārsniegšanu.
Viņi jums nocirtīs rokas. Viņi jums nocirtīs kāju pirkstus.
Nocirtīs kājas. Paliksiet ar stumbeņiem.
Kāds, ko cirkā apskatīt. Paliksim pie tā.
Vai vēl kādam ir problēmas sekot līdzi visam šim?
Nē!
Es iepazīstināju senatoru Kilgoru un kongresmeni Salivanu,
un nākamajā brīdī viņi dodas uz beisbola spēli kopā bez manis.
-Tas nav pieklājīgi. -Un?
Viņi nepazīst viens otru pietiekami labi, lai dotos prom vieni,
neiekļaujot mani.
Es esmu katalizators. Es esmu līme.
Viņi mani apzināti izslēdza, bet neviens nepamana viltības tā kā Šāvējs Džo.
Varbūt viņiem bija jāapspriež darīšanas, kas tevi neiesaistīja?
Jā. Piemēram, gāzt Amerikas Savienoto Valstu valdību.
Beidz. Beidz.
Ironiski, ka viņi to darīja beisbola spēlē,
visamerikāniskākajā no aktivitātēm, kur var brīvi kliegt tādas lietas kā
"Sitēj, sitēj, tu smirdi! Tu esi sūdīgs! Ej ellē! Nomirsti!"
Pamēģini to pateikt Maskavā un paskaties, kas notiks.
Un jūs sakāt, Velča kungs, ka man nav pieklājības.
Es teiktu, lai saprotat mājienu.
Jūsu mājiens nav pieņemts.
Esmu jautrības bļoda un liela, liela smieklu muca.
Un jūs vēlaties zināt, kam vēl nav pieklājības?
-Ne īsti. -Kad resns vīrietis apēd
kaut ko puslīdz veselīgu, viņš nekad par to neklusē.
Pusdienās ēdu salātus. Nedzirdat, kā par to gavilēju.
-Stulbi. -Pagājušajā nedēļā apgriezu matus.
Neviens neko neteica. Jūs taču atzīstat, ka matu griezums ir pieklājīgs.
Un senator Goldvoter, lifta pogas spaidīšana
neliek tam braukt ātrāk.
Un visiem precētajiem vīriešiem,
kuri lielās ar to, ka nodarbojas ar seksu ar sievām, kāda starpība!
Jūs par to runājat, it kā tas būtu liels sasniegums.
Nu un? Tas ir nožēlojami.
-Man visu laiku ir sekss ar savu sievu... -Ko tu dari?
...daudzās dažādās pozās, no kurām dažas ir pazemojošas.
Un viņa dara visu, ko es vēlos. Daudz kostīmu.
Bet es nestaigāju apkārt un par to nestāstu.
Senator, jūs zināt, ka šīs sarunas tiek pārraidītas televīzijā, un jūsu sieva
noteikti skatās.
Ak vai...
Nē, nē, nē, nē. Es jokoju, es jokoju, es jokoju!
Labi, es... Mīļā! Džīnij! Tu zini, ko es par tevi domāju.
Es neko nedomāju nopietni. Tas viss bija joks. Tas ir efekta dēļ.
Zini, man vienalga par komunismu.
Mīļā, lūdzu, nedusmojies uz mani. Es negribēju neko teikt.
Es vienkārši sapriecājos. Tu zini, kā es satraucos.
Džīnij, piedod! Piedod man!
Subtitrus tulkoja: Anete Vecvērdiņa-Ūdre