Življenje, Larry in iskanje nesreče Nekakšna zgodovina Amerike
Pisalo se je leto 1773 in v prvotnih trinajstih kolonijah je vladal nemir.
Patrick Henry je imel v Virginii ognjevit govor.
"Ni obdavčitve brez predstavnikov."
V znak protesta proti britanski monarhiji
je skupina kolonistov, preoblečenih v ameriške staroselce,
v bostonsko pristanišče zmetala 342 zabojev čaja.
Dogodek je odtlej znan kot bostonska čajanka.
Gremo! -Ti puritanci mi gredo res na jetra.
Ja. -Zadnjič sva se z ženo držala za roke.
Neki tip zavpije: "Tega noče nihče gledati."
Saj ima prav. -Ja, pravzaprav ima res.
Ljudje z Mayflowerja, kaj? -Kaj se dogaja?
Na, tukaj imate!
Protestirajo proti Zakonu o čaju.
Metanje čaja v vodo je kot čajanka.
Čajanka? Resno? Zveni zabavno.
Dajmo zdaj! -Je to Michael Finney?
Prav res je on. -Kakšna zabava!
Čudno. Zadnjič sem bil z njim, pa ni omenil nobene čajanke.
Zadnjič pri Zachariahu so vsi govorili o tem.
Bil si pri Zachariahu?
Ja. -Zakaj me niso povabili k Zachariahu?
Zdaj bom zamudil čajanko? -Ne vem, kaj naj ti rečem.
Si vedel za to?
Ja, približno. -Približno?
Naredi mi uslugo. Primi to. Ej!
Dajmo, fantje! -Finney! Ej, Finney!
Kaj se dogaja?
Živjo, Larry. Nič se ne dogaja. -Nič?
Kako kaj bostonski najboljši sodar? -Kaj pa počneš?
Preden karkoli rečeš, Larry, to je spontani, simbolni protest.
Čajanko imate? -To ni čajanka, Larry.
Moram reči, Finney, da je zelo podobno čajanki.
Davki na čaj so previsoki. To je samo sporočilo Britancem.
V zadnjem trenutku nam je prišlo na misel. -O tem ste govorili pri Zachariahu.
Ne vem, kako to veš, ampak zametek zamisli se je res tam začel.
Pred nekaj dnevi sva se videla. Nisi omenil ne čajanke ne Zachariaha.
Ti moram za vse povedati, kam grem?
Zjutraj sem bil pri čevljarju. Bi šel z mano?
Neke skrivne igre se dogajajo. -Finney, dajmo že. Je zabava ali ne?
Ni zabava, Larry. -Samuela Cooperja vidim.
Živjo, Larry. Rekli so, da si odsoten.
Je to Joseph Warren? -Živjo, Larry.
Včeraj sem ti prodal sod, pa nisi nič rekel.
Ni prišlo na vrsto. -Ta dva si povabil, mene pa ne?
Naslednjič te bom, prisežem. -Saj veš, da ne bo naslednjič. Kar nehaj.
Nisem vedel, da si za stvar. -Zakaj to praviš?
Brez zamere, Larry, ampak suknjič imaš istega odtenka rdeče kot britanski vojaki.
Ženino darilo. Krasen suknjič je. Iz žameta. Si kdaj potipal ta material?
Ni ravno primerno, ko se bojujemo z rdečesuknjiči.
Nisem rdečesuknjič, rdeč suknjič imam. Ne smemo več nositi rdeče?
Je to konec za rdečo? Je zdaj prepovedana?
Usklajenost z zatiralci ni ravno ... -Bomo rdečo izključili?
Rdeč suknjič določenega kroja ni najboljša poteza.
Finney, iskreno, veliko bi prispeval k protestu.
Nisem vedel, da si ljubitelj čaja. -Saj nisem. Kavo pijem.
To je razlog več, da bi me povabil na zabavo.
Imaš ljubitelje čaja, ki mečejo proč čaj. Sploh niso preveč zagreti.
Jaz bi ga goreče metal proč, ker ga ne maram.
Ko bomo naslednjič metali čaj v morje, si bom zapomnil, da si mojster v tem.
Pa še v kostumih ste. To je pri vsem še največje razočaranje.
Kostumi? -Ja. Razlog več, da bi me povabili.
Zakaj? -Ker imam rad kostume in preobleke.
Lahko se obnašaš kot teslo, pa nihče ne ve, da si ti.
Bil sem na zabavah s tabo. Res si bil teslo.
V kostumu. -Ja.
Ne razumem, zakaj me nisi povabil.
Ne reci, da je kriv rdeč suknjič. -Nisem te povabil na čajanko,
ker zamoriš vsako klinčevo zabavo. -Saj ne misliš resno.
Vedno te vidim v kakšnem kotu, ko težiš nekomu zaradi bedarij.
Duša zabave sem. -Zadnjič pri Adamsu si najedal o čevljih.
Imamo eno vrsto čevljev. Enak čevelj za obe nogi.
Ti pa: "Mislim, da bi morali imeti leve in desne čevlje."
Kaj pa govoriš? -Kaj govorim? Si kdaj pogledal stopalo?
Druga stvar je, da na zabavah vedno razpredaš o Indijankah.
Me privlačijo Irokezinje? Ja, me. Pa kaj? Je to kaznivo?
Sem se kdaj mečkal z Irokezinjo? Ja, sem. In da veš, to je čudovita izkušnja.
Čestitke, Larry, -Če bi se ti mečkal z Irokezinjo ...
Saj sem se. -Z Irokezinjo si se mečkal? Nakladaš.
Ja, punco imam. Irokezinjo. -Kje?
V Kanadi. Ne poznaš je. -Nakladaš. Nimaš Irokezinje v Kanadi.
Pač ne postavam na trgovskih postojankah in buljim vanje.
Ti samo strmiš in visiš tam. Opravi, kar imaš. Prodaj sode in adijo.
Zato hočeš biti na ladji? Naj te lasulje ne zavedejo.
Ne, saj vem. -Na ladji ni nobenih žensk.
Nisem mislil, da so. -Zato nisi povabljen na zabavo.
Dobro, pusti me zdaj na brv. -Ne moreš. Brv je za druščino.
Zakaj ne morem biti v druščini? -Če nisi v druščini, ne smeš na brv.
Lani sem ti dal zastonj sod, ti pizdun.
Družba, čajanke je konec. -Kaj?
Ja, Larry je vse zajebal. -Toliko čaja je še ostalo.
Larry je zamoril vzdušje. -Bravo, Larry.
Nisem, ne. -Hvala, Larry.
Samo poglejte se, kakšni bebci ste z indijanskimi peresi.
Že prav. -Prav trapasti ste.
Niti malo niste podobni Indijancem. Res ste me razočarali.
Se dobimo potem v krčmi. -Zbogom, Thompson. Crkni, Slaughter.
Sod je puščal. -Samo ne serji.
Ja, Indijanec si, Gilliam. -Res ti hvala, Larry.
Jutri grem k čevljarju. Te moram povabiti? Ti vnaprej povedati?
Kakšni bebci ste. Gor grem in bom metal čaj v morje.
Daj si duška, Larry. -Prav. Zdajle ga bom.
Ja, pravi mojster si za to. -Boš videl, kako se to dela.
Sploh nočem biti v vaši trapasti tolpi. Svojo si bom omislil.
Ne bomo se našemili v Indijance. Boš videl, kako boš ljubosumen.
Takole bo to zgledalo.
Poglejte me!
Ej, ti tam. -Ne.
Kaj pa delaš? -Ne, to ni moj čaj.
Seveda ni tvoj. Čaj njegovega veličanstva je.
Ne, ne. Finneyjev čaj je. Čajanko je imel na ladji.
Tega človeka ne poznam.
Nekaj je kričal o tolpah in o tem, kako sovraži čaj.
Ne, ne! Napačnega imate! Laže! To je Finneyjeva zabava.
Mene še povabil ni. Njega aretirajte. -Dajmo.
Finney! Vesta kaj, rdeč suknjič imam. Takšnega, kot je vaš.
MI, LJUDSTVO
Dokler je v Združenih državah obstajalo suženjstvo,
so bili tudi sužnji, ki so skušali pobegniti.
Mnogi med njimi so uporabljali Podzemno železnico.
To je bila mreža ljudi, poti in skrivališč, ki so nudili zavetje
in pomoč pobeglim zasužnjenim ljudem z ameriškega juga.
Pot na sever, v svobodo, je bila nevarna, mučna
in pogosto smrtno nevarna.
Toda nihče ne pomisli na stiske, ki jih je prenašal gostitelj.
Dovolj težko je živeti z lastno družino, kaj šele z neznancem.
MISURI, 1850
Pridi, kar naprej. -Uspelo mi je.
Nihče mi ni sledil. -Dobrodošel v mojem domu.
Upam, da se boš tukaj počutil varnega.
Jonesey sem. -Jaz sem Lawrence.
Skoraj sem že svoboden. -Ja.
Sem na begu, ampak je dober občutek, ko grem na sever.
Jutri boš lahko prečkal mejo.
Komaj čakam. -Kako si potoval?
Težko je bilo. Tekel sem, psi so me lovili, konji tudi.
V močvirju sem bil 15 minut pod vodo.
Toliko? -Dihal sem po slamici.
Slišal sem pridušeno lajanje psov. -O, ti revež.
Pod vodo ne moreš reči: "Utihnite, jebenti!" Govoril sem si:
"Na reci, naj utihnejo, jebenti." Čeprav je bil primeren trenutek za to.
Enkrat me je podil kozel. Iz nekega razloga se je spravil name.
Ne vem, zakaj. Moral sem skočiti čez ograjo.
To ni isto kot bežati na življenje in smrt,
pod vodo loviti sapo, medtem ko psi lajajo,
ti pa razmišljaš, ali naj psu rečeš: "Utihni, jebenti!"
Samo skušal sem se nekako vživeti v tvojo izkušnjo.
Seveda ni bilo tako hudo, ampak vseeno ni bilo prijetno, verjemi.
Ja, ampak to je udomačena žival. Bi te odnesel nazaj in vklenil v verige?
Bi rekel: "Marš nazaj delat," in te vrgel na polje?
Sprejmem poanto. -Ti mi daj točko.
Ja, sprejmem poanto. -Ne, daj mi točko.
Ne, nobene točke ti ne dam. -Če sprejmeš poanto, mi daj točko.
Prvi sem rekel za poanto. -Moje nisi vzel.
Od mene nič ne dobiš. Klinčeva točka je moja.
Vzel si jo. Pozabi točko. -Prav.
Veselim se poti na sever, da nabrišem kakšno severnjakinjo.
Živel sem na severu. Moram reči, da ni bilo kaj nabrisati.
Vsaj zame ne. -Seveda zate ni bilo.
Nekateri so pa namenjeni za to. Poglejva, kako imaš.
Dobro. Poglejva to varno hišo. -Ja, ja.
Kaj je pa to tukaj? -To je dnevna soba.
Dobro. -Udobna je.
Kar odkrit bom. -Seveda.
Plesen voham. -Kaj?
Smrdi po plesni. Take stvari moraš ljudem povedati.
Kaj res? -V prostoru je vlaga.
Vlaga je? -Plesniva vlaga.
Veliko ljudi je bilo že tukaj. Nihče se ni pritožil nad vlago.
Belci ste po naravi mokri.
Belci smo po naravi mokri? To bi rad rekel?
Seveda ste mokri. Po naravi ste zelo vlažen narod.
Jonesey, brez zamere,
petnajst minut si bil pod vodo in dihal skozi slamico.
Ni kriva hiša, Jonesey, ampak ti. Ti si vlažen.
To je bilo pred tremi dnevi. Zdaj sem že suh. Ne smrdim po plesni.
Mogoče si suh, ampak tista vlaga je ostala v tebi.
Nočeš sprejeti svoje vlage. -Ne, ti nočeš sprejeti svoje.
Nimam vlage, ki bi jo moral sprejeti. -To ti misliš.
Prej sem bil vlažen. Ko sem prišel sem, pa spet.
Začutil sem, da sem spet postal vlažen.
Zdi se mi tudi, da so tukaj duhovi.
Je kdo umrl na tem kavču? -Ne.
Čutim smrt na tem kavču. -Zelo bolna je ležala na njem,
umrla pa je zgoraj. -Je med prehodom v onostranstvo splesnela?
Ne, ni splesnela. -Nekaj ti bom svetoval.
Če na kavču nekdo umre, obrni blazino.
Sprejmem poanto. -Bova spet s to poanto?
Ne, pravim samo ... -Od prej imam točko.
Pravim samo, da sprejmem poanto. -Ne pustim se oropati.
Začniva še enkrat, Jonesey. -Nov začetek. Oba sva malo plesniva.
Glede na to, da si bil 15 minut v močvirju ...
In glede na to, da je oseba umrla na kavču ...
Ni umrla na kavču, ampak zgoraj. -Bila je blizu in je šla potem gor.
In delo je bilo opravljeno, potem je zgoraj umrla.
Ampak bila je že napol mrtva. -Veš, kaj? Če ti ni dovolj udobno,
se ne počutiš domače in imaš občutek, da so tu zli duhovi, potem pojdi.
Že kaj hujšega sem doživel.
V prejšnji hiši so imeli naslanjač z visokim naslonom
in pred njim majhen stolček, da si lahko sedel in nanj položil noge.
Si kdaj tako sedel? -Ja, ja. Misliš tabure.
Klinčevi tabure. Imam prijatelja, ki mu je ime Tabure.
Nisem vedel, da obstaja razlaga, zakaj mu je sužnjelastnik dal ime Tabure.
Prekleti pizdun je očitno obseden s pohištvom.
Sužnja je poimenoval po pohištvu? -Ja.
Kovača je poimenoval Omara. Klinčevi orjak z imenom Omara.
Omara? -Orjak je. Govoril sem si:
"Ta Ethan Allen je res nor belski tip."
Spraševal sem se, od kod obsedenost s pohištvom.
Dobro. Kaj pa zajtrk?
Kaj? -Zajtrk? Kdaj bo?
Kaj je pa tole? -Ja, zajtrk lahko dobiš.
Je to tista, ki je umrla?
Ja, to je ona. -Naj počiva v miru.
Sta se dajala dol? -Ni marala zame.
Pa sem bil vseeno tak bebo, da sem skrbel zanjo.
Lahko bi cenila to, da skrbiš zanjo, to kdaj pustila, da ji posesaš ziziko.
Kot darilo. "Najlepša hvala, da skrbiš zame. Hvala lepa."
Samo to je treba. -Tako je. Imaš palačinke?
Ne, samo močnik.
Gotovo je voden. Vodena skleda močnika. -Ja, tako nekako.
Prav noro. Na take kraje se spoznam.
In za ta kraj sem slišal kar nekaj slabih mnenj.
Povem po pravici! Ljudje pridejo sem in zavohajo smrt.
Začutijo vlago. Povem ti, da je kar nekaj slabih ocen.
Te slabe ocene so zelo krivične.
Tisto žensko sem nesel gor in si poškodoval hrbet.
Nisem mogel sekati drv. Ni bilo tople vode, zato slabe ocene.
To je samo moje mnenje, ampak dal bi največ dve zvezdici.
Dobro. Takole se zmeniva. Spekel bom palačinke.
Dve jajci, malo moke, ščepec cimeta. -Saj znam speči palačinke.
Takole moraš mešati. -Prav. Odlično.
Očitno obvladaš pripravo palačink. Zakaj jih ne narediš kar sam?
Nisem tvoj suženj, stari.
Nisem rekel, da si. -Oho, pa si.
Oho. -Oho je moj. Moj je.
Jaz sem lastnik oho-ja. -Ne, moj je.
Jaz sem prvi rekel. Hočeš, da spečem palačinke. To je oho!
Rekel si, da te imam za sužnja. To je oho!
To je: "Oho, nariši si!"
Kaj ima to so sužnjem. Nisem rekel, da si suženj?
Samo uslugo bi naredil nekomu.
Veš, kaj je suženjstvo? Ena cela vrsta klinčevih uslug.
Na to pa nisem pomislil, Jonesey. -Ja.
Sprejmeš poanto? -Ne. Veš, zakaj?
Zakaj? -Ker jo boš hotel nazaj.
Ne. -Ne maraš, da sprejmem poanto.
Lahko jo, samo ne od mene.
Spat grem. Malo si moram odpočiti.
Lepo se naspi. -Ja.
Jonesey. -Hvala ti, Lawrence!
Zgoraj pojdi desno. Levo je soba smrti.
Prav.
Žimnica ja premehka, madona!
Res smola zate. -Oho.
Ne, ne. Oho.
Ne. Oho! -Oho!
Oho je moj! -Ne, moj je!
Moj je! -Ne, moj je!
EN MESEC POZNEJE ...
Poglej to. Naravnost čudovito.
Mešanica ameriških palačink, domačih in cvrtja. Joneseyjeve palačinke.
O, moj bog. -To, ja.
Kaj, madona?
Malo vas bom zalil.
Kaj se dogaja? Sredi noči je.
Zbudil me je vonj po slanini.
Slanina ni kriva, da je eden najbolj prepoznavnih vonjev.
Še v pasjem dreku jo zavohaš. -To je Podzemna železnica.
Ja. -Kaj je bistvo železnice?
Da se premikaš po njej. Nazaj na vlak moraš. Nazaj na vlak!
To je odlična zamisel. Veš, kaj? Veliko sem razmišljal o tem.
Sklenil sem, da ostanem in pomagam drugim sužnjem, da pridejo na sever.
Še pred mesecem, ko si prišel sem,
si komaj čakal, da boš na severu kakšno nabrisal.
Rekel si, da jih boš nabrisal. Kaj se je zgodilo s tem?
Tam so, čakajo, da jih nabrišeš.
Vse govorijo: "Kje je Jonesey? Čakamo, da nas pride nabrisat."
Nekaj ti povem. Oče mi je vedno govoril, da babnic ne zmanjka.
Povsod jih je dovolj.
Jonesey, vem, da si občutljiv glede besede "usluga",
ampak ali bi bilo preveč, če prosim, da mi kdaj malo pomagaš?
Za sužnja bi me rad imel?
Ne, rad bi samo, da pomagaš. -Ti to resno?
Si ti resen? -Si resen?
Prosim te, da se sezuješ. Je to suženjsko?
Suženjsko je. -Prosil sem te, da greš po sveče.
Če niso zame, je suženjsko. -Kaj, če si sveče deliva?
Če si ti vpleten, je suženjstvo. -Ne, ni. Usluga je.
Še več uslug bi rad? Naslednjih 400 let nobenega črnca ne smeš prositi za uslugo.
Kaj res? -Res, ja.
Veš, kaj? Tole pa lepo diši.
Itak. Usedi se rajši in nehaj samo nekaj jamrati.
Bi mi podal palačinke ali je tudi to suženjsko?
Podal ti jih bom. Poskusi Joneseyjeve palačinke.
Mislim, da lepo napredujeva. -Res je, Lawrence.
Bi šel lahko ti? -Suženjsko.
Dober večer. -Nikogar nisem pričakoval.
Pozdravljen. -Živjo, gospod belec.
Ti si najbrž eden tistih dobrih. -Ja.
Omara in Tabure! Kaj?
Pridita sem! -Jonesey!
Vedel sem, da si tukaj. Vedel sem. -Ne morejo me ujeti.
O njima sem ti govoril. Omara in Tabure sta prišla.
Omara in Tabure, ja. Ethan Allen, ne? -Kam sta namenjena?
Prenočila bi tu, jutri pa prehodila 29 kilometrov do hiše v Joplinu.
Ja, seveda. Lahko ostaneta čez noč.
Hvala. -Jebeš to. Ostanita, kolikor hočeta.
Vzemita si dolge počitnice. -Resno?
Resno. Jonesey vaju vabi. -Hvala, Jonesey. Hvala ti.
Tabure. Pojdi noter in si spočij noge. -Z veseljem.
Najejta se. -Si slišal, Tabure?
Poglejta se. Lawrence ima še tri halje. Prinesem, brez skrbi.
Madona, Jonesey, je pa vlažno tukaj.
Sem ti rekel. -Omara, pred skednjem imam veliko skalo.
Bi mi jo jutri zjutraj lahko pomagal premakniti?
Sem mogoče suženj?
Ja, seveda.
1903, KITTY HAWK, SEVERNA KAROLINA
17. decembra 1903 sta v Kitty Hawku v Severni Karolini
ameriška izumitelja Wilbur in Orville Wright izvedla
prvi nadzorovani let motornega letala.
To je bil Wright Flyer.
Let je trajal 12 sekund in preletel razdaljo 37 metrov.
Nekje je pač treba začeti.
Brata Wright sta s tem začela dobo letalstva.
Toda obstajal je še tretji brat Wright,
na katerega so zgodovinske knjige pozabile, in to upravičeno.
Glej, da bo celo letalo na fotografiji. Pa še eden od naju.
In še ena zabavna. -Ja.
Tako, ja. Zdaj pa še ena zelo resna.
Tako, ja. -Orville! Wilbur!
Sranje. Hitro se umakni. -Daj, poženi ga.
Kaj se dogaja? Kaj delata?
Midva ... -Nate sva čakala.
Ni bilo videti. -Ne, ne. Preizkusiti morava opremo,
se prepričati, da vse deluje, da je vse pripravljeno.
Ti si potem še zadnji del enačbe. -Kaj res?
Videti je bilo, da sta pripravljena na vzlet.
Ne, sploh ne. -Ni dovolj vetra.
Brez tebe ne bi poletela. Bratje Wright smo.
Pridi noter. -Tukaj se lahko usedeš.
Tukaj? -Ja. Kar nasloni tazadnjo.
Na sredino? -Ja, na sredino.
Kaj? Prav grozno je. -Ne, super bo.
Sploh ni udobno. -Lahko se nagneš malo nazaj.
Nočem biti na sredini. Na koncu bi bil.
Ne, tole moram upravljati. -On tisto, jaz pa motor.
Kar na sredini sedi. -Ne morem. Klavstrofobijo dobim.
Zadnji prost sedež je. -Zakaj sedež na sredini sploh obstaja?
Zakaj je en sedež toliko slabši od drugih? Pokvarila bosta odličen izum.
Tole boš moral dati pod sedež. -Kaj? Zakaj?
Zaradi varnosti. -Varnosti? Na zaboju za breskve sedim.
Vsa ročna prtljaga mora pod sedež. -Tja spada.
Zakaj je ne morem držati v naročju? -Nevarno je.
Zasnovano je tako, da gre torba spodaj.
No, prav. -Ne v naročje.
Saj veš. -Prav.
Sta zdaj srečna? -Ja, v redu je.
Smo pripravljeni? -Zelo varno se počutim.
Zelo varno. Hvala bogu, da je torba pod sedežem.
Roke imaš proste, če bi šlo kaj narobe.
Da se lahko oprimeš. -Lahko se takole pripraviš.
Ali pa takole. In takole. Z rokami si pomagaš.
Prav, saj razumem. Dojel sem. -Dobro. Zdaj lahko vzletimo. Tako.
Smo pripravljeni? -Vseeno moram reči. Nisem neumen.
Mislim, da sta hotela iti brez mene.
In veš, kaj, Wilbur? Rešil sem ti življenje.
Dolžan si mi vsaj to, da bi počakala name.
Kdaj si mi rešil življenje?
Tonil si in sem ti dal veslo. Rešil sem ti življenje.
Rešil bi se tudi sam, ampak vseeno hvala. -Ne bi se rešil sam.
Jokal si in kričal. -Nisem jokal. Voda iz jezera je bila.
Nisem kričal. -Ne bom pozabil. Sram me je bilo zate.
Marsičesa ne pozabiš, kar si si izmislil.
Vesel sem, da smo vsi tukaj, pripravljeni na vzlet. Krasen let bo.
Ja. -Imata kakšne prigrizke?
Kaj? -Nisi jedel?
Daj mu prigrizek. -Na letalu sem. Ni prigrizkov?
Daj mu, da bo tiho. -Arašide imam.
Arašide? Samo? To je cirkuški prigrizek. -Ne, ni. Poskusi jih.
Vzleteti moramo, preden postane še bolj čudno.
Sta pripravljena? Očala gor. -Dobro.
Smo pripravljeni? -Pa dajmo.
Vžig. -Vžig.
Vžig. -Pa pojdimo.
Odlično. Deluje brezhibno. -Krasno.
To pa najbrž ni v redu.
Ja. Ja. -Spet tisto?
Ugasil bom. Colby. -Colby!
Pozdravljeni. -Že gre.
Mislim, da je spet ista ojnica. Ojnica je šla.
Udobno se namesti. -To bo trajalo.
Colby že ureja. Že dela. Ključ ima pri sebi.
Ne, tukaj moramo počakati. Na letalu. -Kaj? Zakaj?
Ne smemo se izkrcati. -Izkrcati? Kaj to pomeni.
Nasprotje od vkrcati. -Tukaj moramo počakati,
dokler ne odpravijo mehanske okvare.
Izkrcati? -Na prvem mestu je varnost.
Na tleh sedimo. Nobene varnosti ni treba.
Čakati moram na letalu, naj traja, kolikor hoče?
Ja. -Kaj, če bo trajalo pet ur?
Bomo čakali pet ur. -Sedeti moram na sredini brez hrane
in gledati v zrak? -Ja.
Pet ur? Sta zmešana? -To spada k izkušnji letenja.
Ni dobra izkušnja. Slaba izkušnja je. Najbolj bedasto pravilo v zgodovini.
Verjemi, za tvojo varnost gre. Samo udobno se namesti.
Vesta, kaj? Nočem biti povezan s tem izumom.
Orville in Wilbur, prepuščam vama ga. Nič nočem imeti s to napravo.
To boš obžaloval. -Ne, ne bi rekel.
Mimogrede, nekaj bi rad razčistil s tabo. -Verjamem. Kaj je tokrat?
Za en teden sem šel na pot. Prosil sem te, da mi zalivaš rože.
Seveda. -Ko sem prišel domov ...
So rože bujno uspevale. -Sem ugotovil, da si v moji hiši seksal.
Kako si pa to ugotovil? -Pri afriških vijolicah je bil dokaz.
Saj ne zanikam. Doma ne morem seksati, ker je tam moja žena.
Vsaj nekdo mora seksati v tvoji hiši. -Tudi to drži.
Veš, kaj, Wilbur. Jebi se. -Ti se jebi.
Pomiri se. -Dal si mi slab sedež,
kot si mi dal slab sedež na tvoji poroki. Zraven kuhinje si me posedel.
Vsi natakarji so se zaletavali vame. -Pri mizi za samske si bil.
Hotel si nekoga spoznati. Imel si najbolj čedno sosedo.
Imela je samo eno oko. -Nezgoda pač.
Niti preveze ni nosila. Zraven Kiklopa si me posedel.
Sedel sem na njeni slepi strani in me je polila s paradižnikovo juho.
Je ona kriva? -Ni, ampak naj nosi prevezo.
Iz obzirnosti do drugih. -Lahko bi jo povabil na zmenek.
Na zmenek? -Kar naprej govori o tebi.
O meni govori? -Ja, res.
Ko jo boš spet videl, ji reci, naj nosi prevezo.
Veš, kaj bi bilo lepo? Da ji eno narediš in rečeš: "Poskrbel sem zate."
To se mi zdi žaljivo. -Nekomu dati darilo?
Saj ve, da nima preveze. Odločila se je, da je ne bo nosila.
Bil je svečan dogodek, ni imela svečane preveze.
V tem je težava? -Naredi ji okrašeno. Takšno bi nosila.
Kakšno lepo. -Sploh ni tako napačna ženska.
Saj ti rečem. -Anonimno ji bom poslal prevezo.
Naslednjič jo boš pa pohvalil. -Ja.
In zraven sporočilo "Lepota je v očesu opazovalca."
Super ideja. Res je dobra.
Vsaj za nekaj je dober.
Vzletimo zdaj. -Smo pripravljeni?
Colby, kako kaže? -Imamo zeleno luč. Lahko gremo.
Očala gor. -Pa dajmo.
Zavrti, Colby. Vžig. -Srečno!
Pa gremo! -Poglej to!
Tole bo pa super. -Naravnost drži.
Deluje!
Ne, ne. Premislil sem si. Nočem iti.
Slabo mi je. Bruhal bom. -Na, tole uporabi.
Kako krasen razgled.
Umrl bom! Ne, ne! Nočem iti!
SVOBODA ZA MILIJONE
V petdesetih letih 20. stoletja, med hladno vojno med Rusijo in ZDA,
je bil strah pred komunizmom povsod prisoten.
Rdeči preplah je dosegel vrhunec, ko je republikanski senator Joe McCarthy
iz Wisconsina začel niz odmevnih preiskav
o domnevnem komunističnem vdoru v vse ravni državne uprave.
Nihče si ni drznil izzvati McCarthyja, ker se je bal oznake komunista.
Pod preiskavo je bila celo ameriška vojska,
kar je pripeljalo do odmevnih McCarthyjevih zaslišanj vojske.
Joseph Welch je bil glavni odvetnik vojske.
Med soočenjem z McCarthyjem mu je zastavil slovito vprašanje:
"Nimate nobenega čut za spodobnost?" Vprašanje je postalo prelomni trenutek
v tem nesrečnem poglavju naše zgodovine.
Toda McCarthy je menil, da ni bil edini brez čuta za spodobnost.
Glede na zahtevo gospoda Welcha menim, da bi mu morali povedati,
da je v njegovi odvetniški pisarni mladenič po imenu Fisher,
ki je bil dolga leta del organizacije,
ki je bila pred mnogimi leti branik Komunistične partije.
Ne blatimo več tega fanta.
Nimate nobenega čuta za spodobnost, gospod?
Ste na koncu izgubili sleherni čut za spodobnost?
Jaz nimam čuta za spodobnost? Pa vi, g. Welch?
Vidim, da imate kozarec vode, podstavka pa ne,
da bo na čudoviti mizi ostal madež? Kdo torej nima čuta za spodobnost?
V svoj zagovor, senator, rekli so mi, da je miza premazana z epoksijem.
Mislim tudi, da je zelo stara.
G. Welch, menim, da vam je za to mizo tako malo mar kot za našo demokracijo.
Sicer bi imeli podstavek, kakršnega sem si sam prinesel od doma.
S svojim podstavkom ste prišli sem?
Da, tako je. Ker spoštujem les.
Težava je, da ste pustili kolobar. In puščali boste nove.
Lahko vam povem, kdo še pušča kolobarje. Komunisti.
Dajte no. -Komunistom ni mar za mize.
Komunisti ne spoštujejo lesa. -Vir?
In vam povem, komu še manjka osnovna spodobnost.
Senator Symington? -Ja?
Pred nekaj tedni ste bili pri meni doma in si niste obrisali nog ob predpražnik.
Raznesli ste blato. Je to spodobno? -Kako pa to veste?
Ko sem vas našel, me niste slišali. Bili ste v kabinetu na drugem koncu hiše.
Moj sluh je izostren tako za brisanje čevljev
kot za razkrivanje komunistov na zunanjem ministrstvu.
Povedal vam bom, kdo si še ne obriše čevljev.
Ne recite tega. -Komunisti si ne brišejo čevljev.
Pa smo spet tam. -Nisem še videl, da bi kdo obrisal čevlje.
V Sovjetski zvezi ni predpražnikov. Karl Marx je raznašal blato.
Engels je pisal o tem. Moja gospodinja je iz Romunije.
Sama mi je povedala, da v satelitskih državah ni predpražnikov.
Pobegnila je, ker ni bilo predpražnikov? -In kdo bi ji zameril?
Ko smo že pri spodobnosti, senator Byrd ni prišel na moj piknik,
ker je imela njegova hči rojstni dan.
Potem pa se je izkazalo, da je njegova hči stara 28 let.
Oče ne sme biti s hčerjo za njen rojstni dan?
Ne pri 28 letih. Kaj naj bi počela, senator Mundt? Šla v živalski vrt?
Si poslikala obraze? Jahala ponija? Jedla sladoled?
Povem vam, gospodje, to je nespodobno.
Mimogrede, če smem nadaljevati, skupni obiski stranišča so potrdili,
da senator Dirksen pri umivanju rok ne uporablja mila.
Povem vam, kdo še ne uporablja mila.
Če bi moral ugibati ... -Komunisti.
Komunisti. -Tako je.
Moja romunska gospodinja Lenka mi je povedala vse o komunistih,
kako doma ne nosijo oblačil.
Nimajo ne sramu ne čuta za dostojnost.
Občasno se tudi ona po hiši sprehaja gola.
Zdaj pa dovolj. -In potem jo moram spomniti,
da je zdaj v Ameriki in da tu nosimo oblačila.
Hočete še več nespodobnosti?
Odbor za finance je šel prejšnji teden na kosilo v Old Ebbitt.
Senator Potter si je dovolil naročiti za vse omizje,
kot da bi bil predsednik.
Ali ta beseda komu kaj pomeni? Še enega predsednika poznam.
Ime mu je Nikita Hruščov,
predsednik Komunistične partije Sovjetske zveze.
Nihče se ni mogel odločiti. Če ne bi naročil, bi bili še zdaj tam.
Nisem dobil tistega, kar bi rad. Naročil je ribo.
Ogabnega, smrdljivega morskega lista.
Bila je posebna ponudba. Močno so ga priporočali.
Ja, priporočal ga je natakar v živo rdeči srajci.
Zdaj komuniste prepoznavamo po barvi? -Točno tako.
Kaj pa Božiček, gospod?
Tudi Božiček je sumljiv, ko razdaja vsa ta darila,
hodi od hiše do hiše, zbira podatke
in jih uporablja proti poštenim Američanom.
Zmešalo se mu je.
Očitno lahko vse, kar vam ni po volji, primerjate z grozotami komunizma.
Tudi jaz ne maram, če sosed dovoli,
da njegov pes opravlja potrebo na mojem vrtu.
Pa ga zato še nimam za komunističnega psa.
To ni niti najmanj smešno. Opravljamo zelo pomembno delo.
Poleg tega sem videl, kako je senator Potter
v restavraciji vzel celo pest bombončkov iz skledice pri blagajni.
Tu velja pravilo poštenosti, senator.
Bombončki niso bili samo zame. Delil sem jih s kolegi.
Restavracija najbrž ne spodbuja seganja z umazano šapo v posodico z bombončki.
Senator Potter, so bili bombončki posamično zaviti?
Zaviti sicer niso bili, ampak umil sem si roke. Nisem kot Dirksen.
Ste vprašali blagajničarko, ali lahko vzamete pest bombončkov?
Samoumevno je. -Ne, ni. En bombonček po osebi.
En bombonček po osebi. En bombonček po osebi ...
Nihče ne skandira. -Tega nihče ne skandira.
Senator Potter. Mislim, da vam ni treba razlagati,
da bi bili v Moskvi v zaporu, ker ste presegli kvoto bombončkov.
Odsekali bi vam roke. Odsekali bi vam prste na nogah.
Odsekali bi vam noge. Ostal bi vam samo še trup.
Bili bi cirkuška atrakcija. Pustimo zdaj to.
Še kdo težko sledi vsemu temu? -Ne!
Seznanil sem senatorja Kilgora in kongresnika Sullivana,
potem pa izvem, da sta šla na tekmo bejzbola brez mene.
To ni spodobno. -In kaj potem?
Ne poznata se dovolj dobro, da bi šla kamorkoli sama, brez mene.
Jaz sem pobudnik. Jaz sem vezivo.
Namerno sta me izključila, ampak letalec Joe izvoha vsako spletko.
Morda sta se hotela o nečem pogovoriti brez vas?
Ja. O strmoglavljenju vlade Združenih držav.
Dajte no. Dajte no. -Ironično, na tekmi bejzbola,
najbolj značilni ameriški dejavnosti, kjer lahko svobodno vpiješ:
"Udari že! Bednik! Zanič si! Pojdi k vragu! Crkni!"
Poskusite to reči v Moskvi, pa boste videli, kaj bo.
In pravite, g. Welch, da nimam čut za spodobnost.
Rekel bi še, da bi lahko dojeli namig. -Vašega namiga ne sprejemam.
Sem duša zabave in prava zakladnica smeha.
Veste, kdo še nima osnovne spodobnosti?
Pravzaprav ne. -Če debeluh pojé kaj približno zdravega,
ne neha razpredati o tem. Jaz sem za kosilo jedel solato,
pa se ne hvalim s tem. -Bedak.
Prejšnji teden sem se ostrigel, pa ni nihče tega omenil. Spodobilo bi se.
In senator Goldwater, pritiskanje gumba za dvigalo
ga ne bo priklicalo nič hitreje. In vsem poročenim moškim,
ki se nenehno hvalite, da seksate s svojimi ženami. Pa kaj potem?
Kot da je to nekakšen dosežek. Prava reč! Bedni ste s tem.
Tudi jaz kar naprej seksam z ženo. -Kaj pa počnete?
V številnih različnih položajih, nekateri so precej ponižujoči.
Naredi vse, kar hočem. Ogromno kostumov ima.
Ampak se ne hvalim s tem.
Senator, saj veste, da zaslišanja prenaša televizija
in da vaša žena to gotovo gleda.
Ne, ne, samo šalim se. Šalim se.
Jaz ... Ljubica, Jeanie. Saj veš, kaj čutim do tebe.
Tega nisem mislil zares. Samo šalil sem se. Bila je predstava.
Saj veš, da me komunizem sploh ne zanima.
Draga, prosim, ne jezi se name. Tega nisem hotel reči.
Samo zaneslo me je. Saj veš, kako me zanese.
O, Jeanie, tako mi je žal! Res mi je žal!
Prevod: Andreja Grm