ŽIVOT, LARI I POTRAGA ZA NESREĆOM NEŠTO KAO ISTORIJA AMERIKE
Godine 1773. trinaest kolonija zahvataju nemiri.
Patrik Henri u Virdžiniji drži strastveni govor.
"Bez predstavnika nema poreza".
U znak protesta protiv britanske monarhije
grupa kolonista prerušena u Indijance
u Bostonskoj luci prosipa u more 342 sanduka čaja.
Događaj je upamćen kao Bostonska čajanka.
Strašno me iritiraju ovi puritanci. -Baš vala.
Neki dan, držim ženu za ruku.
Neki čova mi dobacuje, "Niko to neće da gleda".
U pravu je. -Da znaš da jeste.
Putnici sa Mejflauera? -Šta se dešava?
Uzmi i taj!
Bune se zbog Zakona o čaju.
Prosipaju čaj u vodu. Napravili su čajanku.
Čajanka! Zamisli. Zvuči zanimjivo.
Idemo! -Je li to Majkl Fini?
Jeste. -Kakva zabava!
Čudno, video sam ga neki dan. Nije mi pomenuo čajanku.
Svi su pričali o tome sinoć kod Zaharija.
Bio si kod njega?
Jesam. -Zašto ja nisam pozvan?
Nisam znao da je zvao goste. Propuštam čajanku?
Ne znam šta da ti kažem.
Znao si za ovo?
Recimo. Da. -Recimo?
Pridrži, molim te.
Hej! -Idemo, momci!
Fini! Ej, Fini!
Šta se događa?
Zdravo, Lari. Ništa. -Ništa?
Kako je najdraži bostonski izrađivač buradi? -Šta radite?
Lari, ovo je spontani, principijelni, simbolični protest.
Imate čajanku? -Nije ovo zabava, Lari.
Bogami, Fini, meni liči na zabavu.
Porez za čaj je previsok.
Šaljemo poruku Britancima.
Okupili smo se navrat-nanos.
Dogovarali ste se sinoć kod Zaharija.
Ne znam kako si saznao,
ali da, tad je sinula ideja.
Video sam te pre dva dana.
Nisi pomenuo ni zabavu ni Zaharija.
Moram li da ti govorim gde idem?
Jutros sam bio kod obućara. Hoćeš i tamo sa mnom?
Mirišem prevaru.
Hajde, Fini. Je li ovo zabava ili nije?
Nije zabava, Lari.
Vidim Samjuela Kupera.
Zdravo. Rekoše da si van grada.
Je li to Džozef Voren? -Zdravo, Lari.
Juče sam ti prodao bure. Nisi ništa rekao.
Nismo se ovog dotakli.
Pozvao si njih, a mene nisi?
Pozvaću te na narednu.
Neće je biti, ostavi se. -Nisam znao da podržavaš cilj.
Zašto to kažeš? -Bez uvrede, Lari.
Nosiš crveni kaput kakav nose
britanski vojnici. -Žena mi ga je kupila.
Divan je, od baršuna. Jesi li kad pipnuo baršun?
Ne izgleda lepo, borimo se protiv Crvenih mundira.
Nisam Crveni mundir, samo imam crveni kaput. Crveno mi je zabranjeno?
Crveno otpada? Više ne sme da se nosi?
Usklađivanje sa tlačiteljima nije...
Bojkotujemo crvenu boju?
Možda crveni kaput određenog kroja sad nije popularan.
Fini, mnogo bih doprineo zabavi.
Nisam znao da voliš čaj.
Ne volim ga, pijem kafu.
Tim pre je trebalo da me pozoveš na zabavu.
Evo, gomila ljubitelja čaja prosipa čaj.
Nisu se ni uneli.
Ja bih slatko bacao jer ga nimalo ne volim.
Zovem te na drugu zabavu prosipanja jer sad znam da si tu majstor.
I kostimirali ste se.
To me je najviše razočaralo.
Kostimi? -Da.
Tim pre je trebalo da me pozovete. -Zašto?
Zato što volim da oblačim kostime i prerušavam se.
Ponašaš se kretenski a niko ne zna da si ti.
Viđao sam često tvoje kretensko ponašanje.
U kostimu. -Da, da.
Ne znam zašto nisam pozvan.
Samo ne pominji crveni kaput.
Nisam te pozvao na čajanku
jer na svakoj zabavi udaviš.
Mora da se šališ.
Uvek sateraš nekog u ugao i gnjaviš ga
oko neke gluposti. -Gnjavim? Ja sam duša zabave!
Neki dan si kod Sema Adamsa samo blebetao o cipelama.
Imamo dve cipele, po jednu za svaku nogu.
A ti si pričao da treba imati levu i desnu cipelu.
O čemu pričaš? -O čemu pričam?
Jesi li kad gledao stopalo?
Drugo, na zabavama večito daviš o Indijankama.
Privlače me žene Irokeza. Pa šta? Je li to zločin?
Jesam li se kad mazio sa jednom? Jesam.
Meni je to bilo božanstveno iskustvo.
Čestitam, Lari. -Uzgred,
ako dohvatiš Irokejku...
Desilo mi se i to, Lari.
Ti sa Irokejkom? Budalaština.
Imam devojku. -Stvarno?
Irokejku. -Gde?
U Kanadi. Ne znaš je. -Gluposti.
Nemaš Irokejku u Kanadi.
Ja ne visim u trgovačkoj ispostavi i zurim u njih.
Ti zuriš i ne mičeš se.
Završi posao, prodaj burad,
i kidaj! Zato hoćeš na ovaj brod?
Ne. -Ne gledaj perjanice.
Na brodu nema žena.
Nisam rekao da ima.
Eto zašto nisi pozvan na prokletu zabavu.
Pusti me na brod.
Nećeš na brodske stepenice. One su za ekipu.
Hoću da budem i ja. -Lari?
Nisi u ekipi pa nećeš ni na stepenice.
Lane sam ti poklonio bure, drkadžijo jedan!
Čajanka je završena. -Šta?
Lari je sve upropastio. -Ima još čaja.
Lari je pokvario raspoloženje.
Bravo, Lari. -Nisam.
Baš ti hvala. -Budale.
Prerušili ste se u Indijance i stavili ta pera.
Izgledate debilno.
Nisam poverovao da ste Indijanci. Strašno ste me razočarali.
Vidimo se u krčmi. -Zbogom, Tompsone. Crkni, Sloteru!
Bure je bilo bušno. -Lažeš!
Baš si mi Indijanac, Gilijame! -Hvala ti, Lari.
Sutra idem kod obućara.
Hoćeš da te pozovem da dođeš i ti?
Kakav kreten! Idem na brod da prosipam čaj.
Samo napred, Lari. -Idem odmah da bacim sanduk.
Ma da, ti si majstor. -Da vidiš šta je bacanje.
Neću da budem u tvojoj glupoj ekipi.
Imaću svoju! I nećemo se prerušavati u Indijance.
Ima da mi zavidite.
Evo kako to treba da izgleda.
Gledajte me!
Ej! Ti! -Ne.
Šta radiš? -Nije ovo moj čaj.
Nije, to je čaj njenog veličanstva.
Ne, Finijev je. Imao je ovde čajanku.
Ne znam ovog čoveka.
Urlao je o bandama i mržnji prema čaju.
Ne, grešite! On laže!
Majkl Fini je sve organizovao. Mene nije ni zvao.
Njega hapsite. -Polazi.
Fini! Čujte, imam crveni kaput isti kao vaš.
MI NAROD
Tokom čitavog robovlasništva u SAD
robovi su pokušavali da pobegnu.
Mnogi su koristili Podzemnu železnicu.
Činila je mreža ljudi, puteva i utočišta
gde su odbegli robovi sa Juga dobijali pomoć.
Put do slobode na Severu bio je opasan, tegoban
a često i smrtonosan.
Ali niko nije gledao nedaće koje je imao domaćin.
Teško je živeti i sa svojom porodicom, a kamoli sa neznancima.
MISURI 1850. GODINE
Uđite. -Stigao sam.
Niko me nije pratio. -Dobro došli u moj dom.
Nadam se da ćete ovde biti mirni i sigurni.
Zdravo. Ja sam Džounsi. -Lorens.
Na domaku sam slobode.
U bekstvu sam, ali lepo je bežati na sever.
Sutra ćete preći granicu.
Jedva čekam. -Kako ste putovali?
Užasno. Trčao sam uz pse i konje za petama.
Bio sam 15 minuta pod vodom u močvari.
Toliko? -Disao sam na slamku.
Čuo sam prigušeni lavež pasa.
Ajoj. Sirotane.
Nisam mogao da kažem, "začepite".
Ponavljao sam sebi da im ne kažem da začepe
mada je očigledno bio trenutak za to.
Mene je jednom pojurio jarac.
Nešto mu se nisam svideo.
Ko zna zašto. Preskočio sam ogradu.
Nije to isto što i spasavanje glave
i gušenje pod vodom dok prokleti psi laju
a ja se mislim treba li da im kažem da začepe.
Hteo sam da kažem da sam imao slično iskustvo.
Ne isto, jasno, ali opet nije bilo prijatno.
Jarac je domaća životinja.
Da li bi vas jarac vratio u lance i ostalo?
Da li bi rekao "marš na posao, na njivu"?
Pohvatao sam. -Treba ja da nahvatam.
Pohvatao sam. -Ne, ja sam.
Ne, ja sam pohvatao.
Ne, ja sam pohvatao i tačka.
Ja sam rekao prvi. -Niste vi mene uhvatili.
Nećete mi ništa uzeti, sve što kažem je moje.
U redu. Ostavite se više. -Dobro.
Radujem se odlasku na sever
da dohvatim neku severnjakinju.
Živeo sam na severu.
Nema tamo mnogo hvatanja.
Bar za mene nije bilo. -Pa dabome.
Neki su stvoreni za to. Sad da osmotrim kuću.
Dobro. Dakle...
Ovo je sigurna kuća? -Jeste.
Vidim ja. -Ovo je dnevna soba.
Dobro. -Udobna je.
Biću iskren. -Naravno.
Osećam plesan. -Molim?
Plesnjiv miris. Treba to da kažete.
Zaista? -Ovde ima vlage.
Ima vlage? -Plesnjive.
Mnogi su bili u ovoj kući
i niko se nije žalio na vlagu.
Belci su prirodno vlažni.
Belci su uvek vlažni? To tvrdite?
Dabome. Vi ste prirodno mokri ljudi.
Uz sve poštovanje,
bili ste 15 minuta pod vodom, disali ste na slamku.
Nije vlažna kuća već vi, Džounsi.
To je bilo pre tri dana. Osušio sam se i ne smrdim na buđ.
Možda ste sad suvi ali miris vlage vam je u nosu.
Nećete da prihvatite da ste vlažni.
Ne, vi nećete. -Nemam ja šta da prihvatim.
To je vaše mišljenje.
Bio sam mokar, a ovde sam se opet nakvasio.
Čim sam ušao ovde osetio sam vlagu.
Osećam i duše.
Je li neko umro na sofi? -Ne.
Osećam smrt na sofi.
Pozlilo joj je na sofi ali umrla je na spratu.
Je li se ubuđala do odlaska na onaj svet?
Ne, nije se ubuđala.
Daću vam jedan savet.
Kad neko umre na sofi, okrenite jastuk.
Dobro. Pohvatao sam.
Već ste me hvatali.
Sad to opet radite?
Ne, samo kažem... -Ja sam pohvatao.
Kažem da ste dobro rekli.
Prihvatiću. -Sve ćete mi uzeti.
Znate šta? Hajde da krenemo iznova.
Treba nam sveži početak, obojica smo plesnjivi.
Pošto ste 15 minuta proveli u močvari...
A neko je umro na sofi.
Nije umrla na sofi nego na spratu.
Bila je na samrti, pa je otišla gore
i tamo završila posao i umrla?
Ovde je bila skoro mrtva.
Slušajte, ako vam nije komotno,
ako vam nije prijatno i osećate nezgodne duše, idite!
Čujte, prošao sam i gore.
U prošlom utočištu imali su visoku fotelju
sa hoklicom ispred.
Da podignete noge kad sedite u fotelji.
Ovako. -Da, znam.
To je otoman. -Prokleti otoman!
Moj drug se tako zove.
Nisam znao da mu je robovlasnik dao ime po otomanu.
Skot je opčinjen nameštajem.
Robovima je davao imena nameštaja? -Da.
Kovača je krstio Ormar. Krupan tip i zove se Ormar.
Ormar? -Rekao sam sebi,
"Taj Itan Alen je jedan ludi belac".
Ne znam zašto je opčinjen nameštajem.
Dobro. Hoćemo li da doručkujemo?
Šta? -Da doručkujemo.
Kad će doručak? -Kad će doručak?
Da, kad stiže?
Pa, ima doručka. Ja sam doručkovao.
Je li ovo žena koja je umrla? To je ona?
Tako je. -Neka počiva u miru.
Trpali ste se? -Nije htela da mi priđe.
A ja sam, budala, ipak brinuo o njoj.
Trebalo je to da ceni
i povremeno dozvoli da joj sisate siku.
"Brineš o meni, i želim da te nagradim." -Tako je!
To bi bilo dovoljno. -Dabome.
Da nemate palačinke?
Ne. Samo griz.
Sigurno je vlažan. Činija puna vlažne kaše. -Otprilike.
Suludo. Dobro poznajem ovakve kuće,
a o vašoj ne govore najlepše.
Biću iskren. Svako ko je bio osetio je zadah smrti.
I završio je vlažan. Kažem vam, imate loše ocene.
Vrlo nepošteno! Ničim nisu zaslužene.
Nosio sam tu ženu uz stepenice i povredio leđa.
Nisam mogao da sečem drva pa su me loše ocenili zbog hladne vode.
Evo šta ja mislim. Dajem vam dvojku.
Dobro, ovako ćemo. Napraviću palačinke.
Dva jajeta, malo brašna i mrva cimeta. -Znam recept.
I ovako mutite. -Milina.
Kad ste toliki stručnjak za palačinke
napravite ih sami.
Nisam vam rob.
Auh! Auh!
Nisam to ni rekao.
Auh! Jeste. -Auh! Nisam.
"Auh" je moje! -Ne, nego moje!
Ja treba da vičem "auh". -"Auh" je moje!
Prvi sam rekao. -A, ne!
Hoćete da pravim palačinke? Auh!
Kažeš da mislim da ste rob? To je za auh!
E ovo je "nema šanse" auh!
Kakve to veze ima sa ropstvom? Nisam vas nazvao robom.
Samo sam zamolio za uslugu.
Znate šta je robovlasništvo? Dugačak spisak jebenih usluga.
Nije mi to palo na pamet. -Vidim.
Jeste li pohvatali? -Ne. Znate zašto?
Zašto? -Jer ćete se povući.
Ne. -Ne volite hvatanje.
Volim hvatanje, ali ne na silu.
Odoh u prnje. Malo da odspavam.
Lepo se odmorite. -Nego kako.
Džounsi. -Hvala, Lorense.
Uz stepenice, pa desno. Ne idite levo, tamo je umrla.
Dobro.
Madrac je previše mek!
E baš mi je žao! -Auh!
Nećeš ga vala! Auh!
Ne, auh!
Moje je auh! -Ne, nego moje!
Ja kažem auh! -Ne, nego ja kažem auh!
MESEC DANA KASNIJE...
Pogledaj ti to. Božanstveno.
Tri vrste palačinki. Džounsijeve činke.
Gospode Bože.
Šta je sad?
Lepo sam vas prelio.
Šta se događa? Pobogu, gluvo je doba noći.
Probudio si me mirisom slanine.
Nije slanina kriva što ima jak miris.
Osetio bi je i u psećem govnetu. -Ovo je Podzemna železnica.
Jeste. -A šta železnice rade?
Kreću se. Moraš da se vratiš u voz.
Vraćaj se u voz!
Odlična ideja. Znaš šta? Razmišljao sam o tome.
Ali rešio sam da ostanem i pomognem drugim robovima da stignu na sever.
Kad si došao kod mene pre mesec dana
jedva si čekao da odeš na sever da hvataš ženske.
Šta se desilo?
Ženske te čekaju da ih dohvatiš.
Sve se pitaju gde je Džounsi. -Je li?
Spremne smo za hvatanje. -Slušaj me.
Tata mi je govorio da guze nigde neće pobeći.
Čekaće me kad god da dođem.
Džounsi, znam koliko si osetljiv na reč "usluga",
ali zar ne misliš da bi mogao malo da pripomogneš? Valjda ne tražim previše.
Hoćeš da ti robujem po kući?
Ne, hoću da pomogneš ponekad.
Ozbiljan si? -A ti?
Molim te da se izuješ. Je li to tlačenje?
Još pitaš! -Dobro. Onda te molim da kupiš sveće.
Ako nisu za mene, to je tlačenje.
A ako ih delimo? -Da, ako imaš koristi od njih.
Ne! To je usluga. -Nije.
Tražiš usluge?
Nemaš pravo od crnca da tražiš uslugu narednih 400 godina.
Nije valjda? -Jeste.
Znaš šta? Ovo divno miriše.
Nego šta! Posadi se i prestani da zvocaš.
Dodaj mi palačinke. Ili je to robovanje?
Dodaću ti.
Ozbiljno? -Probaj Džounsijeve činke.
Napredujemo.
I to solidno, Lorense.
Hoćeš da otvoriš? -To je robovanje.
Dobro veče. -Nikoga ne očekujem.
Zdravo.
Zdravo, g. Belče.
Vi ste jedan od dobrih. -Da.
Ormar i Otoman! Ne verujem!
Dođite ovamo!
Znao sam da si ovde! -Neće me uhvatiti!
O njima sam ti pričao! Ovo su Otoman i Ormar!
Ormar i Otoman...Itan Alen?
Gde ste se uputili?
Mislili smo da noćimo ovde pa sutra pređemo 29 km
do kuće u Džoplinu.
Ovde možete da prenoćite.
Hvala vam. -Zajebi. Ostanite dokle hoćete.
Lepo se i dugo odmorite. -Stvarno?
Nego. Ja vam kažem. -Šta?
Hvala ti, Džounsi. -Otomane.
Podigni noge na stolicu.
Idem odmah. -I jedite.
Čuješ li, Otomane? Jedi i odmori noge.
Pogledajte. Lorens ima još tri ovakva ogrtača.
Zbrinuću i vas.
Bestraga, ovde je baš vlaga.
Rekao sam ti. -Ormaru?
Imam kamenčugu ispred ambara.
Možeš li ujutru da mi pomogneš da ga sklonim?
Kao rob?
Da. Naravno.
1903. KITI HOK, S. KAROLINA
17. decembra 1903. u Kiti Hoku u Severnoj Karolini
američki pronalazači Vilbur i Orvil Rajt
ostvarili su prvi let motornim avionom.
Rajt Flajerom.
Let je trajao 12 sekundi a preleteli su 36 metara.
Odnekud se mora početi.
Tako su braća Rajt otpočela eru letova.
Ali postojao je i treći Rajt,
kog je istorija, opravdano, preskočila.
Uhvati ceo avion, ali i jednog od nas.
Tri... -I jednu šašavu.
Odlično.
Još jednu na kojoj smo ozbiljni.
Hej! Orvile! Vilbure! -Tako, odlično.
E bestraga. Miči se!
Pali motor!
Šta je bilo? Šta radite?
Mi... -Čekali smo te.
Ne bih rekao. -Ozbiljno.
Morali smo da ispitamo opremu da vidimo valja li.
Da. Sve je spremno.
Samo smo tebe čekali.
Stvarno? -Da.
Spremali ste se da uzletite.
Ne, vetar nije jak. -Ne, nismo.
Ne bismo bez tebe.
Mi smo braća Rajt.
Dabome. -Hajde, dođi.
Sedi ovde. -Tu?
Da. Sedi.
U sredinu? -Da.
U sredinu, druže.
Šta?
Ovo je grozno.
Ma biće super. -Neudobno je.
Zavali se malo.
Ne, hoću da sedim skraja.
Ne, on upravlja tim
a ja motorom. Moraš u sredinu.
Ne mogu, imaću napad klaustrofobije.
Drugog mesta nema.
Zašto moram u sredinu?
Na najgore sedište.
Upropastićete sjajan izum.
Tašnu stavi ispod sedišta.
Zašto? -Zbog bezbednosti.
Kakva bezbednost! Sedim na gajbi za breskve.
Ručni prtljag mora pod sedište.
Tako treba. -Što da ne držim na krilu?
Opasno je.
Napravili smo tako da torba stane ispod.
U redu. -Ne ide u krilo.
Znaš... -U redu.
Jeste li sad srećni? -Jesmo. Odlično.
Možemo da krenemo? -Osećam se bezbedan.
Nego kako! Bogu hvala što je prljag ispod sedišta.
Ako nešto pođe po zlu ruke su ti slobodne.
Možeš da se uhvatiš.
Ovako. -Ili ovako.
Ili ovako.
A možeš i ovako. Čvrsto se uhvatiš.
Dobro, shvatio sam.
Dobro.
Sad možemo da poletimo. -Shvatio sam.
Može? -Samo da kažem.
Nisam glup.
Hteli ste da poletite bez mene.
I, Vilbure. -Da?
Ja sam ti spasao život.
Red je da me sačekaš, toliko mi duguješ.
Kad si mi spasao život?
Dodao sam ti veslo kad si se davio.
Izvukao bih se i sam.
Ali hvala. -Ne bi se izvukao.
Plakao si i vrištao. -Nisam.
To je bila voda u jezeru. Nisam vrištao.
Pamtim taj vrisak. Ozbiljno. Bruka jedna.
Pamtiš mnoge svoje izmišljotine.
Ali sad smo svi tu i polećemo. Biće ovo divan let.
Ima li grickalica?
Nisi jeo?
Daj mu. -Došao sam u avion, pobogu.
Nema grickalica?
Daj mu nešto. -Imam kikiriki.
Samo kikiriki?
To je cirkuska hrana. -Nije. Probaj.
Moramo da uzletimo dok ovo ne postane gore.
Spremni, gospodo? Stavite naočare.
Jesmo li spremni? -Krećemo!
Kontakt. -Kontakt.
Kontakt.
Krećemo.
Radi kao podmazan. Božanstveno.
Ovo nije dobro.
Da. -Opet isto?
Ugasiću ga. -Šta bi?
Kolbi! Gde je Kolbi?
Evo ga.
Ista poluga.
Raskomotite se. -Potrajaće.
Kolbi će to rešiti.
Čekaj, uzeo je ključ. Ne, sedi.
Ostajemo u avionu. Nema iskrcavanja.
Nikad čuo za taj izraz.
Suprotno od "ukrcavanja".
Čekamo ovde da reši mehanički problem.
Iskrcavanje? -Bezbednost je najvažnija.
Na zemlji smo! Nema nikakve opasnosti.
Moram da čekam u avionu, koliko god da traje?
Da. -I pet sati?
Čekaćemo pet sati.
Sedeću u sredini, bez grickalica, zaludan?
Da. -Pet sati? Jeste li poludeli?
To ti je avion.
Loše iskustvo! Vrlo loše. Ništa gluplje nisam čuo.
To je za tvoje dobro.
Raskomoti se.
Znate šta? Uklanjam svoje ime sa pronalaska.
Orvile, Vilbure, eto ga vama. Neću ništa da imam
sa ovom napravom. -Pokajaćeš se.
Sumnjam. -Hoćeš.
I treba nešto da raspravimo.
Sigurno. Reci.
Otputovao sam na sedam dana i molio te da mi zalivaš cveće.
Vratio sam se kući.
Cveće je bujalo.
Otkrio sam da si u mojoj kući imao seks.
Kako si to otkrio?
Našao sam tragove seksa kod afričke ljubičice. Eto kako.
Ne poričem, ali u kući mi je žena pa tamo nema seksa.
I red je da neko ima seks u tvojoj kući. -Dobro kaže.
Vilbure, nosi se! -Ti se nosi.
Brate. Smiri se.
Dao si mi najgore mesto, kao na tvom venčanju.
Sedeo sam pored kuhinje.
Svaki konobar me je udarao i obarao sa stolice.
Bio si za stolom za samce.
Hteo si da upoznaš nekoga
pa sam te stavio pored najzgodnije.
Imala je jedno oko. -Šta ćeš, dešava se.
I ta rupa nije bila pokrivena. Sedeo sam pored Kiklopa.
Sedeo sam na njenoj ćoravoj strani.
Polila me je paradajz čorbom.
Nije ona kriva. -Nije.
Mogla je da pokrije to oko.
Da ima obzira prema drugima.
Što je nisi pitao da izađete? -Molim?
Stalno te pominje.
Stvarno? -Da.
Kad je vidite, recite joj da stavi praćku preko tog oka.
Znaš šta bi ti mogao?
Napravi joj praćku, pokaži da misliš na nju.
To je već uvredljivo. -Uvreda je dati poklon?
Čujte, zna ona za praćku ali neće da je nosi.
Nije imala svečanu praćku a došla je na svadbu.
To je bio problem.
Napravi joj božanstvenu praćku.
Lepu. -Nije ružna žena.
To ti kažem.
Poslaću joj poštom, anonimno.
Pa ćeš da primetiš kad se opet vidite. -Da.
Uz poruku, "Lepota je u jednom oku posmatrača".
Divno. Nije loše. -Znate šta?
To je dobro.
Sad da uzletimo. -Možemo li?
Kako ide, Kolbi? -Podigao je palac.
Podigao je palac. -Možemo.
Stavite naočare.
Može. -Zavrti, Kolbi.
Kontakt! -Sa srećom!
I krećemo! -Vidi ti to.
Ovo će biti fantastično.
Umiri ga!
Gle, radi!
Ne, predomislio sam se. Neću da letim!
Zlo mi je. Povratiću.
Povrati ovde.
Vidi kakav pogled!
Neću da umrem! Ne! Neću da letim!
SLOBODA MILIONIMA!
Tokom Hladnog rata između Rusije i SAD pedesetih godina
strah od komunizma bio je sveprisutan.
Crvena panika je dostigla vrhunac kad je senator Džo Makarti
pokrenuo niz naširoko najavljivanih istraga
navodnog prisustva komunista u institucijama.
Niko mu se nije suprotstavljao da ga ne označe kao komunistu.
Čak je i Armija SAD bila pod istragom.
To je dovelo do čuvenih saslušanja zvaničnika Armije.
Džozef Velč, glavni savetnik Armije,
i njegov sukob sa Makartijem kome je rekao,
"Imate li imalo obraza, gospodine'" bili su prekretnica
u ovom žalosnom poglavlju naše istorije.
Ali Makarti je smatrao da nije jedini bez obraza.
Na zahtev g. Velča, red je da mu saopštimo
da u svojoj kancelariji ima izvesnog Fišera.
Taj je godinama u organizaciji,
mnogo godina, koja je bastion Komunističke partije.
Hajde da više ne blatimo momka.
Imate li vi obraza, gospodine?
Zar posle svega nemate nimalo obraza?
Imam li ja obraz? A vi, g. Velč?
Pijete vodu a ispod čaše nema podmetača.
Ostaje trag na ovom prelepom stolu.
Ko ovde nema obraz?
Rečeno mi je da je sto premazan finom smolom.
Ali sto je veoma star.
G. Velč, tvrdim da za ovaj sto marite
koliko i za svetinju naše demokratije.
Inače biste doneli podmetač od kuće, kao ja.
Došli ste ovde danas sa svojim podmetačem?
Tako je. Zato što poštujem drvo.
Ostavili ste trag i nastavljate to da radite.
Znate ko još ostavlja tragove na stolu? Komunisti.
Ma hajdete. -Komunisti ne mare za sto.
Komunisti ne poštuju drvo. -Navedite izvor.
I reći ću vam ko još nema obraza.
Senatore Sajmingtone. -Da?
Nedavno ste mi došli u kuću i niste obrisali noge o otirač.
Razneli ste mi blato. Je li to lepo? -Kako vi to znate?
Niste me ni čuli. Bili ste na drugom kraju kuće.
Moj sluh savršeno reaguje na brisanje nogu,
kao i na infiltraciju komunista u Ministarstvo spoljnih poslova.
Reći ću vam ko još ne briše noge.
Nemojte. -Komunisti ne brišu noge.
Još nisam video komunistu koji briše noge. -Opet počinje.
U SSSR-u nema otirača za noge. Karl Marks je raznosio blato.
Engels je pisao o tome. Moja spremačica je Rumunka.
Ona mi je rekla da nema otirača u državama satelitima.
Zbog otirača je pobegla iz zemlje? -Ko bi je krivio?
Kad smo već tu, senator Berd nije došao kod mene na roštilj
zato što je slavio ćerki rođendan.
A njegova ćerka ima 28 godina.
Otac ne može da slavi sa svojom ćerkom?
Ne kad ona ima 28 godina. Da je nije vodio u zoološki vrt?
Da oslikaju lica? Jašu ponija i jedu sladoled?
Gospodo, nema tu obraza.
Uzgred, ako mogu da nastavim. Česti odlasci
u toalet Senata potvrdili su da senator Dirksen
ne pere ruke sapunom.
Reći ću vam ko još ne koristi sapun.
Da pogađam? -Komunisti.
Komunisti. -Tako je.
Moja spremačica Lenka, Rumunka, sve mi je ispričala o komunistima.
U kući ne nose odeću.
Nemaju ni stida ni srama.
Ponekad i ona ide po kući bez odeće.
Dobro... -Moram da je podsećam
da je sada u Americi gde smo uvek odeveni.
Hoćete još bruke?
Finansijski odbor je prošle nedelje bio na ručku u Starom Ebitu.
Senator Poter je naručio za sve,
kao da je predsedavajući.
Zvuči li nekome to poznato? Navešću vam drugog predsedavajućeg.
Nikitu Hruščova.
On je predsednik Komunističke partije SSSR-a.
Nisu mogli da se odluče.
Da ja nisam naručio još bismo bili na ručku.
Nisam dobio ništa što volim. Naručio je ribu.
Odvratni, grozni, smrdljivi iverak.
To je specijalitet koji svi preporučuju.
Preporučio ga je konobar u jarkocrvenoj košulji.
Sad i boje označavaju komuniste? -Nego.
Šta ćemo sa Deda Mrazom?
Sumnjiv mi je. Deli okolo silne poklone,
ide od kuće do kuće i prikuplja informacije
i koristi ih protiv čestitih Amerikanaca.
On je lud.
Izgleda mi da sve što ne volite podvodite pod komunizam.
Meni nije milo što komšije puštaju psa
da mokri u mom dvorištu.
Ali ne mislim da je pas komunista.
Nije smešno. Ovo je veoma važan posao.
Štaviše, video sam lično kad je senator Poter
iz činije na kasi u restoranu uzeo šaku mentol bombona.
Postoji čast, senatore.
Nisam ih uzeo za sebe, podelio sam sa kolegama.
Zavukli ste tu prljavu šapurdu u gomilu bombona.
Restoran to ne podstiče.
Jesu li bombone bile zavijene u papir?
Nisu, ali oprao sam ruke. Za razliku od Dirksena.
Jeste li pitali kasirku da uzmete šaku bombona?
Podrazumevalo se. -Nije.
Jedna bombona po čoveku.
Jedna bombona.
Jedna bombona po čoveku.
Niko ne uzvikuje. -Niko neće da uzvikuje.
Niko živi.
Senatore Poter.
Ne moram da vam govorim. Da ste to uradili u Moskvi
robijali biste zbog prekoračenja sledovanja mentol bombona.
Odsekli bi vam šake i nožne prste.
Odsekli bi vam noge i ostali bi vam patrljci.
Da u vas zveraju u cirkusu. Ostavićemo na tome.
Je li još nekome teško da sve ovo prati?
Ne!
Upoznao sam senatora Kilgora i kongresmena Salivana,
i dok sam se okrenuo otišli su na utakmicu bez mene.
To nije pristojno. -Pa šta?
Ne znaju se dovoljno dobro da bi nekud išli sami,
bez mene.
Ja sam katalizator, lepak.
Namerno su me isključili, ali Mitraljezac Džo nanjuši šikaniranje.
Možda su razgovarali o poslu koji se vas ne tiče?
Recimo, o zbacivanju vlade Sjedinjenih Država.
Ma hajdete.
Ironija je što su to radili na bejzbol utakmici,
omiljenoj američkoj aktivnosti, gde možemo slobodno da vičemo.
"Udaraču, očajan si! Grozan! Teraj se! Crkni!"
Čik kažite to u Moskvi pa ćete videti šta će biti.
Vi, g. Velč, kažete da nemam nimalo obraza.
Dodao bih još da shvatite poruku.
Nisam je shvatio.
Sada sam u opštem veselju gde se svi kidaju od smeha.
Znate li ko još nema obraza?
Ne zanima nas. -Kad god debeljko
pojede nešto nezdravo, time se hvali.
Ja sam ručao salatu i ne probijam vam uši.
Budalaština. -Ošišao sam se prošle nedelje.
Niko mi nije opalio čvrgu. Red je pohvaliti frizuru.
Senatore Goldvoter. Pritiskanje dugmeta
neće pomoći da lift brže dođe.
A svim oženjenim muškarcima
koji se večito hvale seksom sa ženom, poručujem... Jaka stvar!
Kao da je to neki uspeh!
Vrlo važno. To je jadno.
Ja stalno spavam sa ženom... -Šta radite?
Menjamo položaje. Neki su prilično ponižavajući.
Radi sve što joj tražim. Oblači kostime.
Ali ja ne laprdam o tome.
Senatore, ovo saslušanje prenosi televizija.
Vaša žena sigurno gleda.
Bogo...
Ne, ne, šalim se! Šalim se!
Časna reč! Dušo! Džini! Znaš šta mislim o tebi.
Nisam mislio ozbiljno, šalio sam se. Radi efekta.
Znam da me baš briga za komunizam.
Ne ljuti se na mene, mila. Nisam hteo.
Znaš kakav sam kad se uzbudim.
Džini, žao mi je! Molim te, izvini!
Prevod: Jelena Đurašević