ЖИВОТЪТ, ЛАРИ И СТРЕМЕЖЪТ КЪМ НЕЩАСТИЕ
Нещо като история на Америка
Дюи побеждава Труман
ГАТС
Експонат №1 на ФБР - Уотъргейт
В нощта на 17 юни 1972 г. крадци нахлуват в офисите
на Демократичния национален комитет
в комплекса "Уотъргейт" във Вашингтон.
Скандалът става известен като "Уотъргейт"
и води до оставката на Никсън като президент.
Боб Удуърд и Карл Бърнстайн, репортери на "Вашингтон Поуст", разкриват случая
със задълбоченото си разследване.
Но не биха успели
без информатор, наречен Дълбокото гърло,
който анонимно им дава информация
в автосервиз във Вашингтон,
увековечен във филма "Цялото президентско войнство".
Прекрасен филм.
Знаем, че Дълбокото гърло е имал да каже още много,
отколкото Удуърд и Бърнстайн разкриват.
Къде си? - Закъсах.
Историята ни зацикли.
И реши, че аз ще помогна?
Няма да те цитирам.
Не бих го направил дори като анонимен източник.
Ти си в дълбока нелегалност, довери ми се.
Продължавай.
Ще ми кажеш ли какво знаеш за "Уотъргейт"?
Чух някои неща.
Целият съм в слух.
"Фъргюсън Инвестмънтс".
На петия етаж са и ще банкрутират.
Баща и син се борят за компанията.
Става грозно.
Това какво общо има с взлома?
Спомена сградата.
Мислех, че говориш за "Уотъргейт".
Не ми пука за сградата, интересува ме скандалът "Уотъргейт".
За кампанията за преизбирането на Никсън и подслушването на ДНК
в комплекса "Уотъргейт".
Да.
Чух, че Дж. Гордън Лиди е замесен, разкажи ми за него.
Знам, че дъщеря му ще си слага брекети другата седмица
и че ще й купят нов велосипед.
Ако носи брекети,
ще получи велосипед.
И?
Сега чувам, че не иска велосипед,
а пони.
Доста скъп подарък.
Да, те са скъпи. - Не мисля, че ще стане.
Казваш ми, че е лесен за манипулиране?
Не, само ти казвам, че той не иска да й купи пони.
Каква е връзката с "Уотъргейт"? Не ми пука за дъщерята на Лиди.
Дай ми нещо полезно.
Чух, че Холдеман не се справят никак добре.
Тоест?
Нали знаеш, че жена му Джоан страда от болки в гърба?
Да. - Тя има масажист.
Да речем, че сега е много по-добре,
ако ме разбираш.
Той я чука. - Е и?
Видях масажиста, висок е 162 см.
Дребосък е. - И?
Джоан стърчи със 10 см над него, по-зле е от голяма разлика във възрастта.
Ако мъжът е по-стар, не е чудо голямо, но ако женате е по-стара, е нещо друго.
Това няма общо с "Уотъргейт".
Това не ме интересува, мислех...
Каза, че имаш информация. - Току-що ти я дадох.
Не ти ли е интересна?
Трябва ми нещо, което да разкрие информация
за станалото в "Уотъргейт" и как е свързано с президента Никсън.
Ще ти кажа още нещо за Дж. Гордън Лиди.
Добре.
Белият дом
не иска никой да знае какво означава "Дж".
И на какво е съкращение? - Гордън.
Белият дом не иска хората да знаят, че името му е Гордън Гордън Лиди?
Не звучи логично, нали? Може би е Гус.
Питаш ли ме, или ми казваш?
Джордж, Гари. - Импровизираш ли?
Или Джери с "Г".
Губиш ми времето.
Приключих. - Чакай.
Удуърд. - Какво?
Дължиш ми пари за паркинга. - Не ти дължа.
Дадох ти много информация.
Но безполезна.
Още някои неща, които трябва да знаеш.
Слушам те.
Един мъж в града нарича себе си Доктор на моравите.
Но не е лекар. - Да, градинар е.
Хората го смятат за истински лекар, но той не е такъв.
Решил си, че е лекар,
но си разбрал, че не е, и се разстрои ли?
Взима по 400 долара на визита.
Моравата ти колко е голяма? - Не мога да ти кажа.
Защо ме повика тук?
Чух, че имаш информация. - Сглоби парчетата.
Знаеш ли как са свързани?
Проследи парите.
Да проследя парите?
Какви пари? Не разбирам какво става.
Къде е Бърнстайн?
Струва ми се по-умен от теб, ако не възразяваш да го кажа.
Това са глупости! Дай ми нещо полезно,
свързано с Белия дом.
Добре, но е строго поверително.
Разбира се.
Носи се слух, че Пат Никсън била хваната да краде
в супермаркет "Бендъл".
Открили обувка в чантата й.
Една обувка. Помисли за това.
Мисля. Една обувка.
Изгубила ли я е?
Тя взела обувката.
И защо само едната, не може да ходи с една?
Именно. Готов ли си за това?
Не мисля.
Джералд Форд обикалял за лакомства с внуците си.
Не го разпознали и казал на децата да върнат лакомствата.
Какво?
Сега внуците му не му говорят. - Какви ги дрънкаш?
Не ми пука за лакомства и номера.
Не ми пука за понита, брекети и афери.
Не ми пука за нищо от това. Изгубих си времето!
Имаш ли нещо, което да използвам?
Чарлс Колсън носеше джапанки на среща в Белия дом.
Никсън не възрази, но Холдеман вдигна врява.
Добре, приключихме.
И аз трябва да тръгвам,
защото използвам обществена сушилня за дрехите си
и се боя, че някой може да ги е изнесъл.
Добре, желая ти късмет.
Благодаря за всичко.
Имаш ли дребни, ако се наложи да ги изсуша отново?
Не изглеждаш добре.
Ще успееш ли да се прибереш?
Дойдох с автобус.
С автобуса? Преди малко поиска пари за паркинг.
Опитваш се да ме изръсиш?
Ти сам ще решиш. - По дяволите!
По дяволите! Не ми звъни! Дотук бях!
Нека Бърнстайн ми се обади. - Не му звъни!
Остави ме на мира!
Боже!
Странен човек.
На 15 юли 1903 г.
Хенри Форд приема първата си поръчка за "Модел А",
автомобил, произведен от неговата "Форд Мотор Къмпани"
в Детройт, Мичиган.
До края на годината заводът произвежда 1000 автомобила
и така започва автомобилната революция.
Форд не е само изобретател и индустриалист,
но и краен антисемит.
Хенри Форд
Той притежава "Диърборн Индипендънт"
и го използва да публикува статии като "Международният евреин".
Водещият проблем в света
Какъв мъж!
Скоро ще има коли по всички пътища в Америка.
Форд е на седмото небе.
Но както казват в щетъла,
съдбата има странния навик да те ритва право в задника.
Детройт 1903
Да?
Г-н Форд, обществениците от Детройт са тук.
Покани ги, Клифтън. - Добре.
Уважаеми господа, позволете на г-н Форд да ви повози.
Господа... Еха!
Началник Махони. - Приятно ми е.
Г-н Хъдсън. - Хенри.
А вие кой сте?
Аз съм равин Шмуел Бен-Янкловиц.
Тъкмо ме избраха в градския съвет.
Поздравления.
За мен е удоволствие да съм част от този исторически момент.
Направо изтръпвам. Как се нарича това?
Наричаме това "автомобил".
Автомобил, да!
"Модел А". - Може ли да го разгледаме?
Да, само не го докосвайте.
Великолепен е.
Г-н Форд, само какво сте създали!
Това е удивително постижение. - Впечатляващо.
Красота! - Ускорява от 0 до 7 за минута.
И развива мощност до два коня.
Какво великолепно постижение, г-н Форд!
Благодаря.
Знаете ли, в Краков
имаме Хайми Фордберг.
Някаква връзка? Да не би от Фордберг да станахте Форд?
Съкратихте името? - Не съм го съкратил.
Мисля, че сте го съкратили. - Не е Фордберг.
Съкратихте ли го? - Не, г-не.
Ами да вървим.
Разбира се!
Да!
За жалост, побира само двама пътници, освен мен.
Но аз виждам четири места.
Но има ограничения за теглото.
Ограничения за теглото. Интересно.
Какво да се прави, щом има ограничения за теглото?
Да, това е положението.
Значи някой няма да се качи. - Да.
Да, трябва да изберем някой.
Но как ще решим кой ще е това?
Ще ви кажа как.
Ще го направим по честния американски начин.
Ще намисля число от 1 до 10.
Който познае най-близкото до него число, ще се вози.
Струва ми се справедливо. - Наистина.
И още как! - Харесва ми.
Г-н Хъдсън, започнете първи.
Пет. - Отлично. Началник?
Имам три деца, 3 е щастливото ми число.
Отлично. А вие, равин?
Пребиха ме седем пъти, защото съм евреин,
и казвам числото 7!
Много съжалявам, числото беше 4!
Ако ви бяха пребили четири пъти, щяхте да сте в колата,
не да останете навън.
Много съжалявам. - Как можах да пропусна това?
Благодаря ви, че дойдохте.
Да, разбира се.
Жалко за мен, нали?
Да. - Началник Махони?
Господа, съжалявам, но имаме спешен случай.
Не. - Благодаря за отделеното време.
Не, върнете се! - Съжалявам.
Струва ми се, че останахме само двама, г-н Форд.
Г-н Форд!
Добре, качвайте се.
Какво е това?
Вижте само!
Успокойте се, моля.
Привет!
Не им говорете, те си вървят.
Страхотно е! - Благодаря.
Наистина е забележително. Не съм срещал толкова умен езичник.
Как станахте толкова умен?
Сигурно генът ми е добър. - А това какво е?
Жабката ми. - Жабка.
Имате си отделение за ръкавици и ментови бонбони.
А може би и за свастика?
Свастиката е древен индиански символ на сила и нищо повече.
Мисля, че вие имате свастика.
Нямам свастика. - Той има свастика!
Хайми!
Шмуел! - Мойшер, Фейвъл!
Спрете колата. - Няма да спра заради тях.
Елате. - Не приближавайте!
Назад! - Елате!
Помогнете на г-н Форд!
Разби машината си.
Не! - Хенри Форд е ранен.
Г-н Форд?
За секунда помислих, че сме ви изгубили.
Какво е станало?
Каруцата ви без кон се удари в дърво.
Изхвърчахте във витрина и получихте множество порезни рани.
Изгубихте много кръв
и се бояхме, че ще ви изгубим.
За щастие, открихме донор
с вашата кръвна група.
В момента вливаме кръвта му във вените ви.
И кой е този свят човек?
Беше добро дело.
Не!
Моят кръвен брат!
Не! Как можа това да се случи?
И откъде духа така тук?
Хладничко е.
- Да, хладничко е.
Трябва ми храна.
Трябва да хапна нещо или ще се гътна.
Ще се гътнем. - Да, ще се гътнем.
Сестра, донесете сух тост за г-н Форд. - Искам геврек с дебело намазване.
И може би с шмалц-херинга.
Да, и с шмалц-херинга, но да не е твърде солена.
Защо говоря по този начин?
За президент Джеймс Бюканън от Пенсилвания
През 1857 г. Джеймс Бюканън става 15-ият президент на страната.
Той е единственият президент, който никога не се жени.
Когато встъпва в длъжност,
се озовава насред разрастваща се криза между северните и южните щати.
Проблемът, разбира се, е робството.
Бюканън отказва да подкрепи която и да е от страните в спора
и историците обвиняват пасивността му
за основен фактор, довел до Гражданската война.
Но въпросът не е в това, че е нерешителен,
а че по-скоро е, да речем, разсеян.
Дори когато съдбата на Съюза виси на косъм,
той си мисли за други съюзи.
Ето ги.
Прекрасно.
Невероятно, виж това!
Браво, Апълтън! Фантастично е.
Пълно е с жени.
Изумително!
Благодаря, сър. - Леле мале!
Един въпрос. В колко е вечерята?
Не, не. Няма вечеря.
Сервират се хапки. - Хапки?
Да, взех идеята от Хенри Клей.
Той не обичаше да седи до някого
и така му хрумна идеята за сервиране на хапки.
Сервитьор обикаля с поднос и всички ядем прави.
Г-н Президент, време за вечеря е. Гостите ще се разстроят, ако няма вечеря.
Не, ще им хареса. Няма да са принудени
да седят до хора, с които не им се говори.
Г-н Президент, имам едно важно...
Момент, почакай.
Задръж за малко, Апълтън.
Може би тя ще иска да си поговори с 15-ия президент.
Г-н Президент, извинете.
Не разбирам. Кога е вечерята?
Добър вечер, г-н Президент.
Г-н Президент. - Добър вечер.
Добър вечер! - Добър вечер, г-н Президент.
Къде е тя? Къде изчезна?
Както говорихме, Джеферсън Дейвис е тук тази вечер.
Да, да.
Разговорите за отцепване ескалират.
По-добре намерете време да говорите с него.
Да. - Не го забравяйте.
Важно е.
Нали няма да забравите да говорите с Джеферсън Дейвис?
Добър вечер. - Г-н Президент.
Знаете ли какво харесвам на тирантите? Да ги слагам.
Отначало висят, тук долу са.
Но после ги опъваш.
Пъхаш едната ръка, после другата. Това движение с раменете.
Забавно е.
И по цял ден се разхождаш така.
Да, достолепно. - Как сте?
Как сте? - Г-н Президент.
Здравейте!
Виждате ли? Това правят тирантите.
Красива зелена рокля. - Благодаря.
Да. - Благодаря.
Какво друго е зелено?
Тревата е зелена, парите също.
Ще назоваваме зелени неща ли?
Киселите краставички.
Явно го правите.
Сигурно има още много зелени неща.
Несъмнено, но тези са достатъчни.
Опитвали ли сте райска ябълка?
Не. - Интересен плод.
Май е бил наречен на някого.
Някакъв тип се казвал Райска ябълка.
Останах без питие, ще си налея. - Джак Райска ябълка.
Или май се е казвал Едгар, Едгар Райска ябълка.
Стивън Райска ябълка.
Виж ти. Какво прави красива млада жена като вас
на подобен прием сама?
Работя.
Аз съм Джеймс Бюканън.
Президентът на САЩ.
Хапка?
Кой е любимата ви костилка?
Костилка? - Костилков плод.
Моят са черешите. - Чудесно.
Забавно е да плюеш костилките. Дъвчеш черешата и плюеш.
А семките? Как ви се струват?
Нямам мнение за семките.
Семките на динята са хлъзгави малки неща.
Имам си начин да ги вадя.
Смачквам ги с ръка, сякаш трепя муха.
Полепват по дланта ми и после ги ям.
Не мисля, че трябва да поглъщате семките.
Бабини деветини.
Като стана дума за бабини деветини,
нямам нищо против да ви направя бабичка.
Моля? - Не става ли?
Трябва да се връщам на работа.
Така ли? Наистина ли?
Както знаете, нямам първа дама.
Но вие сте първата дама, която виждам тази вечер.
Вече се видяхме.
О, да!
Да, да, да!
Зеленото, зеленото, зеленото. - Да.
Добре. Кивито е кафяво и зелено. - Приключихме.
Върши двойна работа, то е...
Здравейте!
Знаете ли как е на морзовата азбука?
Точка, точка, точка, точка... точка.
Тире, тире... тире, тире, тире, тире.
Точка, точка, точка. - Пак съм аз.
Тире, тире... тире, тире, тире, тире.
Здравейте. - Здравейте, г-н Президент.
Опитвали ли сте манго?
Много е вкусно.
И сочно. Трябва ти кърпа, за да го ядеш.
Сокът се стича по лицето ти. - Пленително.
Има голяма костилка. Обичате ли големите костилки?
Тя не ви харесва.
Настъпих й крака одеве.
Съвсем случайно, но вината бе предимно нейна.
Мисля, че тя има парализа.
Какво?
Какво има?
Парализа.
Не контролира движенията си, чудя се как изобщо ходи.
Сериозно? Изглежда добре.
Както и да е, какъв цвят е роклята ви?
Ръждивокафяв. - Ръждивокафяв?
Не се сещам за ръждивокафяви неща. - Да, добре. Ще си потърся нещо за ядене.
Ръждивокафяв картоф!
Просто не разбирам.
Ударих на камък. Говорех за плодове.
Обсъждах мангото и папаята.
Семки и костилки.
Говорили сте за костилки? - Да.
Големи и малки костилки, костилки от праскови и сливи.
Темата е много интересна за мен, но за тях явно не.
Не се интересуват от костилки. - Да.
Това ме подлудява.
По-добре не говорете за плодове.
Направих го. Попитах една кой е зъболекарят й.
Имаше ужасни зъби.
Беше глупав въпрос, тя се разстрои.
Не трябваше да я питам, но аз си търся зъболекар.
Сър, подходящо ли е сега да говорите с Джеферсън Дейвис?
Основната причина да вляза в политиката
е да срещам жени.
Сър, трябва да запазите Съюза.
Разговорите с Юга са от първостепенна важност.
От първостепенна важност?
Да, вярно. - Благодаря.
Чудесно, хрумна ми нещо. Виждаш ли жената в червена рокля?
Потресваща е.
Ето как ще я впечатля.
Ще говоря с нея. Ти ще ме приближиш и ще кажеш:
"Сър, трябва да подпишете един документ. Съдбата на Съюза виси на косъм".
Наистина е така. - Повтори го.
Съдбата на Съюза виси на косъм.
Идеално. - Но...
Г-н Президент. - Здравейте.
Здравейте.
Знаете ли, имам шесто чувство.
Нещо като ясновидец съм.
Мога да позная нечие име, без да знам нищо за човека.
Наистина? - Помислете за вашето.
Помислете, изкрещете го наум.
Крещите ли го? - Крещя го.
Добре. Долавям...
Отворете очите си.
Джанет.
Не е Джанет. - Гертруда?
Няма нищо общо.
Корин? - По-близо сте.
Аз просто...
Клариса. - Не.
Не мисля, че имате дарба за това. - Г-н Президент.
Трябва да подпишете много важен документ.
Съдбата на Съюза виси на косъм.
Сега ли, Апълтън? Говоря с тази красива дама, Трейман.
Не се казвам Трейман. - Приятно ми е, г-жо Трейман.
Това не е името ми, дори не е име.
За какво е?
Ами ще воюваме с Италия.
И защо ще воюваме с Италия?
Проблем с доматите.
Презапасяват се с домати.
Не е голям проблем, г-жо Трейман. - Не се казвам Трейман.
Апълтън, не знаеш какво наистина става.
Ще водим война за домати?
И за чушки.
Какво не е наред с чушките? - Презапасяват се и с тях.
Отчаяно ли имаме нужда от чушки? - Да.
Доматите не са зеленчук.
Те са плод. - Да, добре.
И са червени. Какво още е червено?
Моля ви, не ни вкарвайте във война заради доматите.
Проблемът не е голям, г-жо Трейман. - Не съм Трейман.
Мина чудесно.
Следващите.
Първо ще научим имената им, а после аз ще ги отгатна.
Ще им взема акъла!
Сър, настоявам да говорите с Джеферсън Дейвис.
Добре, да го направим. Хайде.
Не спират да обикалят с подносите.
Не го разбирам.
Господа, бихте ли ни извинили?
Г-н Президент.
Сенатор Дейвис, имам няколко идеи за Канзас.
Според мен ще направят всички щастливи.
През цялото време поднасят само ордьоври.
Кога е вечерята? - Ами няма вечеря.
Няма вечеря? Какво?
Шегувате ли се?
Наричат се "сервирани хапки".
Като...
Това са просто тъпи подноси.
Настъпих я по крака, май й има нещо.
Пет пари не давам, че сте я настъпили!
Умирам от глад в момента.
Изядох сандвич като за бебе.
Ядох крекери с някакви тъпотии отгоре.
Почти съм сигурен, че ядох свински пенис, увит в бекон.
Това е нещо ново.
Нарича се сервиране на хапки.
Сервитьорите ги разнасят и човек яде на крак.
Не, ордьоврите не са вечеря.
Те са предястие, не заместват вечерята.
Ако ядете достатъчно, ще я заместят. - Ако ям достатъчно?
Обичам салата с вечерята си.
Ще има ли салата? - Не върви в случая.
Яде се с вилица, а на крак не става.
Може ли да очаквам поне хляб с масло?
Обичам хляб с масло колкото всички, особено ако е препечен.
Да, препечен. - И маслото се топи.
Намазваш го с масло и то попива в хляба.
Боже, това е върхът. - Да, къде е хлябът с маслото?
Не става в случая. - Не става, а?
Може би не е основно хранене.
Съгласен съм с вас, но си има преимущества.
Ако е вечеря, хората се застояват на масата.
Стоят дълго, а не обичаме мотаенето.
Може би на Север не обичате.
На Юг обичаме мотаенето, предпочитаме да се отпуснем след хранене.
Част от процеса е.
На Север не обичаме да се отпускаме след хранене.
Ядем и се прибираме вкъщи.
Обличаме си пижамите, избираме книга и релаксираме.
Не искаме да седим на маса и да си дърдорим глупости.
Там сме като семейство!
С тях искам да говоря най-малко!
Аз пък искам да се обграждам с тях, с първи и втори братовчеди.
Аз не искам да общувам с никого, само да си изям десерта и да се прибера.
Ще ви кажа нещо.
Не си представям да живея в страна,
в която половината население не се отпуска след хранене.
Аз пък не си представям да живея в мотаеща се страна.
Южните щати ще се срещнат след три дни.
Приятна вечер. - О, да.
Вървете и се отцепете.
Точно това ще направя.
Да, отцепете се. - Може и да го направим.
Много ме е страх! - И трябва.
Разкарайте се!
Да. Това е храна! Вечеря!
Не смейте да твърдите, че е вечеря, като очевидно не е!
Това е вечеря!
Пълни глупости!
Колко грубо!
Три дни по-късно 11 южни щата се отцепват от Сюъза.
В края на 19. и началото на 20. век
полиомелитът е сред най-страшните болести в света
с епидемии, които редовно убиват хиляди и осакатяват много повече,
в това число и президентът Франклин Д. Рузвелт.
Но в началото на 1950-те
американският лекар Джонас Солк създава първата успешна ваксина срещу полиомелит.
Това е повратна точка.
През следващите години д-р Албърт Сабин създава орална ваксина,
по-евтина за производство и по-лесна за поставяне.
Така през 1979 г. полиомелитът е елиминиран в САЩ
благодарение на масовата ваксинация.
Пак ще го повторя.
Благодарение на масовата ваксинация.
С новаторската си работа
Джонас Солк спасява безброй животи по света
и прави майка си много горда.
Много, много горда.
1955 Куинс, Ню Йорк
Здравей, Евелин.
Добър ден, Дора. Как си?
Добре, доста добре.
Евелин, не знам дали ти споменах...
Започва се. - Синът ми Джонас
ще се яви пред Конгреса другата седмица.
Да, вече го спомена няколко пъти.
А знаеш ли защо ще се яви пред Конгреса?
Да.
Защото откри лек за полиомелита!
Да, така е, Дора.
Моят Джонас откри лек за полиомелита.
Направи го. - Той е гениален.
Прекрасно. - Джонас! Джонас!
Слез и кажи на Евелин как откри лек за полиомелита.
Сега нямам време, мамо. Зает съм.
Чака ме много работа. - Разбира се.
Евелин, как си?
Радвам се да те видя. - И аз.
Изглеждаш добре. - Благодаря.
Просто имам много работа.
Разбирам. - Извини ме. Благодаря.
Продължавай все така.
Джонас, намери лек за рака, той убива хората.
Той ще го направи, ще намери лек за рака.
Може би. - За рака.
Знаеш ли какво?
Още откакто бе малко момче, занех, че е орисан за велики дела.
Подарихме му комплект за химически опити. И разбира се, той подпали пожар.
Даниъл не спря да ми натяква.
Беше бесен. - Много забавно.
"Не знам какво ще правя с това момче."
Да. - Казах: "Даниъл, само почакай.
Някой ден това момче ще те накара да се гордееш".
Майката винаги знае.
Ако тази година не му дадат Нобеловата награда,
ще отида в Швеция и ще им извия вратовете.
Така ли? - Ще им извия вратовете до смърт.
Ще ги задуша до смърт.
Добре, Дора. Не се занимавай с това.
Знаеш ли, че Джонас не е спечелил и цент от ваксината си?
Не взе дори патент, иска само да служи на човечеството.
Той е много добро момче.
Чудех се защо живее още тук,
но сега разбирам.
Имаме прекрасни деца.
Това е благословия. - Да.
Знам го. - Така е.
Как е Тимъти? - Благодаря, че попита, Дора.
Разбира се. - Знам, че не ти беше лесно.
Той е много добре.
С костюмите и вратовръзките е, нали? - В "Робърт Хол".
Току-що го повишиха
и е най.младият управител в историята на компанията.
Какво е? - Най-младият управител
в историята на компанията!
Хей, Джонас! - Да, мамо?
Тимъти е управител в "Робърт Хол".
Може да ти достави нов костюм за Конгреса. - Чудесна идея.
Нали?
Джонас, той е най-младият управитгел в историята на компанията.
Какво? - Най-младият управител
в историята на компанията.
Прекрасно, чудесно.
Нека ти вземе нов костюм за Конгреса.
Имам много костюми, мамо.
Колко пъти си се явявал пред Конгреса?
Не ми трябва костюм, но беше много мило.
От "Робърт Хол" е. - Шият по поръчка на място.
Ще си помисля, може ли?
Щял да си помисли! Няма да го направиш.
Ще си помисля, мамо. - Няма, познавам те.
Боже! - Няма да помислиш.
Зает е, не искат съвети от майките си.
Нехае за дрехите, вълнува го само човечеството.
Да. - Момчето ми лекува света.
Моят Джонас. Джонас!
Да, мамо?
Ти лекуваш света. - Правя каквото мога, мамо.
Дойде оттук, от мен.
Аз го направих! - Добре.
Справяш се прекрасно. Прекрасно.
Той е чудесно момче, Дора.
Твоят Тимъти също.
Питам се защо не станаха приятели.
Тимъти бе спортна натура. - Спортна?
Щеше да стане питчър за "Янките",
но реши, че иска обикновен живот.
Иска да е в "Робърт Хол". - Да.
Още ли излиза с онова набито момиче?
С грозотията, която видях отпред преди няколко седмици?
Тя е прекрасна, Дора.
Чудесно момиче. - Хубаво.
Четох, че Албърт Сабин разработва орална ваксина против полиомелита.
Плюя върху Сабин! Не споменавай името му пред мен.
Орална ваксина.
Онова момче там бе в лабораторията
до два през нощта седем дни седмично.
Сабин е измамник.
Той е шарлатанин. - Добре.
Споменеш ли го пак пред мен, това ще е краят ти!
Краят ти, Евелин.
Може да има повече от един.
Не, има само един и това е той.
Той е единственият!
Тази ваксина ще убие хората.
Ще им докара инфаркт.
Я стига, Боби. Заслужаваш да умреш като куче.
Чувам, че свива топките.
Я стига! Не говори глупости!
Не разбираш нищо от наука.
Знам повече от теб. - Не си лекар.
Ако зависеше от мен, нямаше да позволя ваксината за деца.
Важи и за морбилито.
Ако зависеше от теб, а? - Да.
Господи, помогни ни, някой идиот да не ти повери това.
Ще е мрачен ден за човечеството, бъди сигурен.
Мамо, успокой се. Не е нужно да говориш с него.
Не знаеш за какво говориш.
Знам само, че сте луди с тези ваксини.
Прав си, луди сме, Боби.
Напълно сме обезумели. - Луди сме.
Заради теб всички ще се ваксинират.
Като нацистка Германия, Адолф. - Адолф?
Моля? - Как смееш да наричаш сина ми Адолф?
Адолф. - Нацистка Германия?
Как смееш да сравняваш сина ми с това чудовище?
Джонас спасява животи. - Ехо?
Вместо да хабиш времето си за ваксини...
Извинете, това ли е ул. "69-та" номер 437Б?
Тук е номер 439. Сигурно търсите съседната къща.
Флуоридът предизвиква полова обърканост.
Достатъчно съм умен да пия сурово мляко всеки ден.
Пия го направо от кравата, от цицата й.
Всеки го знае. - Всеки ли го знае?
Впрочем испанският грип е биологическо оръжие.
Но е предназначено да не поразява ашкеназите евреи и китайците.
Правителството не иска да знаем.
Да, това е той. - Отсякох главата на кит с трион,
но я сложих я на стената и така влезе в употреба.
Какво правите? Не съм луд.
Затворете го! - Какво правите?
Има бръмбари в главата си.
И държи умряла мечка в багажника си!
Ще изям мечката!
Той е психопат! - Ще изям мечката!
Да вървим. - Какво?
Като приключите с него, се върнете и за нея.
Джонас е толкова забавен.
По-забавен е от всички комици.
Какво? - Хени Йънгман и Милтън Бърл.
Можеше да стане комик, но избра науката.
Той избра науката, защото е гений.
Той е гений!
Моят гений!
Превод: Теодора Бизова