AZ ÉLET, LARRY ÉS A BOLDOGTALANSÁG HAJSZOLÁSA
AMERIKA ALTERNATÍV TÖRTÉNELME
1776. július 4. Amerikai Egyesült Államok
1803-ban Thomas Jefferson jutányos áron, 15 millió dollárért
megvette Louisianát Napóleontól,
és ezzel megduplázta az ország területét.
Megbízta Meriwether Lewist, hogy menjen Nyugatra
és derítse fel az új területet.
Lewis a legjobb barátját, William Clarkot jelölte ki társának.
A 8000 mérföldes kalandot több évesre tervezték,
de mielőtt megkezdhették volna útjukat,
le kellett küzdeniük a legnagyobb akadályt:
Lewis feleségét, Mavist.
Ó!
- Ó! - Ó-ó!
Drágám!
Istenem!
Nagyon hiányoztál!
- Te is! - Örülök, hogy itthon vagy!
- Az egy új főkötő? - Igen. Én varrtam, amíg távol voltál.
Jól áll!
- Szép munka. Ügyes! - Köszönöm!
- Jó varrónő vagy. - Ó, igyekszem.
Bármit megvarrsz a kis kacsóiddal. Igaz?
Igen. Nagyon hiányoztál! Nagyon!
Ahm...
Figyelj. Tudom, csak most jöttél, de nagyon sok munka vár rád. Oké?
Kiássuk a latrina gödröket az esőzés előtt.
Aztán ki kell cserzeni a tavalyról maradt bőröket.
Már nagyon ideje.
- Fárasztó lesz! Ugye? - Az.
Hogy ment a találkozó Jefferson elnökkel?
Találd ki, mi a nagy hír!
- Újabb indián mészárlás? - Nem.
Louisiana megvásárlása!
Hatalmas dolog!
Az! Mesélj! Mit mondott az elnök? Mi történt?
Hát...
Őrület, de...
Azt akarja, hogy derítsem fel
az Oregon-ösvényt.
- Mit? - Igen, Louisiana miatt.
- Te? - Igen. Térképeket akar és...
Térképeket?
Tudni akarja, mit vett!
Aha. Szóval most értél haza és megint eltűnsz.
Szerinted én akartam? Én veled akarok lenni!
Dögöket akarok nyúzni meg bőröket cserzeni!
Befőttet eltenni és savanyítani!
Annyira vártam! Készen álltam rá!
És egyedül mész? Egyedül mész felderíteni?
- Nem, nem. Ahm... - Á. Nem.
Nem, ahm...
Viszel valakit.
Clark is... Clark is...
Clark is jön. Clark is velem jön.
William Clark?
Igen, William. Igen.
- William is jön. - A legjobb barátod és pecatársad.
Jefferson azt mondta, vigyem!
Szerinted én akartam? Folyton nyafog! Hisztizik!
Nem tud hegyet mászni.
Bütykösek a lábai és folyton csak:
"Jaj, a lábam, az ujjaim..."
Próbáltam kimenteni magam, de nem ment.
A franc akar felfedezni Clarkkal!
Szóval ez elnök azt akarja, hogy járd be az Oregon-ösvényt
a cimboráddal, William Clarkkal.
Ez a véletlen tankönyvi esete.
Ő a legjobb barátom.
Anélkül, hogy szóltam volna az elnöknek, azt mondja:
"Vidd el William Clarkot is." Nem is tudja, hogy a barátom.
Bocsáss meg.
Ki lehet az?
- Nahát, William! - Helló!
Nahát, micsoda meglepetés!
- Hallottam, hogy itthon vagy! - Igen! Nézd, drágám! Nézd csak!
William Clark. Éppen rólad beszéltünk!
Ó! Oké!
- Hogy van Abigail? - Jól! Jól van.
És hogy vannak a bütykeid?
- Mi? A micsodám? - A bütykeid.
- Ó!
- A bütykeid! - A bütykök.
- A bütyök bibi. - Kösz, jól.
- Jól vannak. - Jól.
Fűzfakérget használsz rá, ugye?
Fűzfa kérget. Igen, használtam. Rágni kell.
Nem, a bütyköt kell megdörzsölni vele.
Igen, azt is.
Dörzsi, rágás és a nagyujjam így helyrejött.
- Dörzsi, rágás. - Igen.
- Kész csoda! - Csoda történt.
Értem. Akkor csevegjetek csak.
Engem vár a házimunka.
Várja a munka.
Jó sok szennyes egy asszonyra.
- Na? Elmondtad? - Igen.
- Jól fogadta? - Nem, egyáltalán nem.
- Abigail tudja? - Igen.
- Mit szólt? - Semmi jót. De öregem...
- Megyünk! - Mennünk kell!
Nem is kérdés! Megyünk!
- Igen! - Megyünk hát!
- Hozd a pecabotot. - Még szép!
- Van villantóm, meg csalim. - Csodás!
Szákod van?
Nincs szákom. Jó lesz a kalapom.
- Ez lesz a szák. - Remek!
Szóval megyünk és lazítunk.
- Igen, lazítunk. - Pecázunk...
Ennyi, ugye?
Néha felfedezünk valamit.
Oké...
Amúgy az mit jelent?
Gondolom, felderítetlen helyekre megyünk
és szétnézünk.
- Az menni fog! - Semmiség!
- Nem nehéz! - Tök könnyű!
Washingtonban beszéltél Jeffersonnal. Milyen?
- Egy seggfej. - Tényleg?
Fura alak. A franciákhoz rohangál.
Mit csinálhat ott?
Ó...
Na és mi? Viszünk squaw-kat?
Ne használd ezt a szót. Csak az indiánok mondhatják.
- Csak ők. - Mi nem.
- És a tipit? - A tipi oké.
- A wampum is oké? - Szürkezóna.
Á, mindegy. Jó utunk lesz!
- Nagyon jó! - Nagyon!
Mi lesz nagyon?
Nagyon nagy, szóval nagy teher itt hagyni a családot,
és ilyen őrült útra indulni.
- Igen. - Nem mi akartuk!
De tartozunk ennyivel az elnöknek.
- Az embereknek... - Igen.
- A hazát szolgáljátok. - A hazát, igen!
Figyelj, neked nem kell csomagolnod?
De igen.
Ácsi, van még pár kérdésem.
William,
Jefferson elnök jelölt ki téged az útra.
Igen.
- Találkoztál Jeffersonnal? - Igen.
- Milyen ember? - Egy seggfej.
Voltál korábban felfedezni?
Az egész élet egy felfedezés!
Bármilyen új helyre megyek, felfedezek!
- Felfedezel? - Igen!
Mióta világra jött egy felfedező!
- Megfigyelek! - Nézd a szemeit!
Nézd, milyen tágra nyitja! Tágra nyílt szemű.
Olthatatlan a tudásvágya.
De felfedezés közben gondolom pecáztok is.
Igen. Hogy életben maradjunk.
- Ja, azért? - Nem szórakozásból.
- Igen! Nem. - Nem szórakozás.
- Nem! - Enni kell.
És meddig tart majd ez az út?
- Nem túl sokáig. - Néhány évig.
Mi? Néhány évig?! Néhány évig?!
- Szegény össze-vissza beszél. - Legfeljebb!
Úgy értsem, hogy a Clark és Lewis expedíció
évekig tart majd?
Nem Clark és Lewis. Lewis és Clark.
Nem, Clark és Lewis. ABC sorrendben.
Lewis és Clark vagyunk. Ennyi.
Érdekes ötlet az ABC sorrend.
Igen!
ABC sorrendezhetsz, de attól nem lesz érdekes.
Mint a ham and eggs.
Az ABC-ben az eggs van előbb,
mégis jobban hangzik, ha azt mondod, ham and eggs.
De az íz ugyanaz. Akár ham and eggs, akár eggs and ham.
Senkit nem érdekel.
Engem érdekel.
Más is elkísér az úton?
- Nem, nem, nem. - Nem.
Csak pár indián lány.
Lányok?
Indián nők is mennek?
Öregek.
- Öreg indián lányok? - Igen.
Öregek, rozogák.
- Rozogák? - Igen.
Merevek.
Ácsi, ácsi! Miért küldenek veletek squaw-kat?
- Nem mondhatod, hogy squaw. - Nem.
Értem. Mi dolguk lesz ott?
- Ők navigálnak. - Mutatják az irányt.
Van jobb az öreg indián nőknél?
Igen, jogos kérdés.
Elküldik őket a rezervátumból, mert csúnyák.
- Látni sem akarják őket. - Csúnyák?
Na jó, figyelj! Csomagolnod kell. Nem?
Megyek! Még száradnak a ruhák. Csomagolok.
Értem. Menned kell.
Jól van, rögtön jövök!
Láttad ezt?
- Az egészet bevette! - Az egészet!
Még a bütyköt is! Azt sem tudom, hogy mi az!
Sosem volt bütyköm!
Na és, na és a dörzsi rágást?
Eljönnél hozzám, hogy meggyőzzük Abigélt,
hogy elengedjen?
- Persze. - Remek!
- Még szép! - Akkor menjünk hozzám!
- Hová mész? - És te?
Haza!
- De erre laksz. - Dehogy! Az ösvény mellett lakom!
Igen, ami erre vezet!
Biztosan?
Azt hiszem.
Hm. Vagy keverem?
Én azt hittem...
MI, AZ EGYESÜLT ÁLLAMOK NÉPE...
Az amerikai demokrácia abban tér el a többitől,
hogy az is lehet elnök, akire kevesebben szavaztak. Furcsa, nem?
Ki tudja, mi okból
az alapító atyák létrehoztak egy elektori kollégiumot,
aminek mellesleg semmi köze az iskolához.
Még csak nem is hely, hanem egy eljárás,
melyben egy állam a népességének megfelelő számú elektort kap.
A szokatlan eljárás miatt ötször esett meg,
hogy a több szavazatot szerző jelölt veszített.
1876-ban a demokrata Samuel J. Tilden
indult a republikánus Rutherford B. Hayes ellen.
A lobbanékony Tilden a hotelszobájában várta az eredményeket.
Ez zseniális.
Zseniális köszönőbeszéd!
- Köszönöm! - Köszönöm, kormányzó.
Ez a sor...
"A Hudson partjaitól
az északi területek hegyvonulatáig
meghallottuk a hangjukat."
- Remélem, bejön. - Köszönöm.
Lehetne Seaburn a pénzügynél.
Igen.
- Coleman, külügy. - Érdekes!
Nem tapasztalt külügyes, de...
- Nem, de irányítható. - Igen, pontosan!
És mondok még valamit.
Szerintem maga lehetne
az első fekete kormánytag.
Főpostamester!
- Ön, uram! - Szóhoz sem jutok.
- Ön, uram! - Pontos leszek!
"Pontos leszek!" Nagyon jó! Igen!
Ha beköltözünk a Fehér Házba, le kell cserélnünk a matracokat.
Grant - nem alszom az ő undorító...
Iszik és dohányzik az ágyban.
Szerintem azt már intézik.
- Lesznek újak? - Igen.
Nem tudjuk. Tudja, mi lesz? Megfordítják a matracokat. Ennyi.
Vagy 100 évnyi ágypiszok.
Új lepedők is kellenek.
Ki fizeti? Azt én fizetem?
- Az adófizetők! - És a költözést?
Az embereink készen állnak.
- És a jatt a költöztetőknek? - A jatt?
Mennyit szokás adni?
Ha nincs nálam apró, egy dollárt.
Senki nem kap annyit.
A Fehér Ház a nép háza. A nép fizet!
Egy kanyit se adjak?
- Egy büdös kanyit se! - Ez jól hangzik!
Kormányzó. Megszületett az eredmény.
82% szavazott. Szinte az egész nemzet.
A többségi győztes
250 ezer szavazatos előnnyel
Tilden kormányzó.
De...
- Elő a szivarokat! - Keresek...
Nem végeztem.
- Hogy mi? - Mi?
Az elektori szavazatok:
184 Tilden,
185 Hayes.
- Mit mondott? - Mi?
Hayes győzött.
- Mi van? - Ő az elnök.
Mi?
Hogy mi?
Ön vesztett.
Nem, nem! Én győztem! Én győztem!
Enyém a több szavazat! Mi a fasz az az Elektori Kollégium?!
- Miféle marhaság ez?! - Szerepel az alkotmányban!
Nem! Nem igazság! Én győztem! Miféle ország ez?!
- Demokrácia. - Nem demokrácia!
Enyém a több voks! Ki találta ki ezt a kollégiumot?
A kurva alapító atyák?
Azok az idióták!
Úgy pofán verném Madisont! Az a pöcs!
Az győz, akire többen szavaznak!
Jézusom!
Kormányzó, nyugodjon meg!
Melyik állam csinált ki?
Louisiana, Dél-Karolina és Florida.
Florida! Azok a faszszopók!
Minden rendben?
- Mit akar?! - Elnök úr!
Takarodjon a picsába! Kifelé, maga talpnyaló!
Miért van még elektori kollégium?
A republikánusok ragaszkodnak az alkotmányhoz,
mert tudják, hogy laposra vernénk őket!
A faszcibálók!
Ez az egyetlen verseny, ahol a győztes veszít!
Veszít! Veszít!
Nem igazság.
El kell ismernie a vereségét.
Kormányzó! Ne!
A rohadt életbe!
- Én vagyok az elnök! - Ne ártson magának!
- Kormányzó, nem ér annyit! - Én győztem! Én vagyok az elnök!
NEW YORK-I ÉRTÉKTŐZSDE
A gazdasági világválság 1929-ben tört ki egy tőzsdekrach után.
A részvények értéke a felére zuhant. Milliárdok vesztek oda.
Tömegek kerültek utcára. Odalett az otthonuk, a vagyonuk.
A munkanélküliség és szegénység elkeseredést szült,
sokan lettek öngyilkosok.
A szegénykonyhák előtt sorok kígyóztak.
Az emberek minden apróságért hálásak voltak.
Nos, a legtöbben.
Friss a hírlap! Hoover szerint Coolidge a felelős!
Itt a friss hírlap! Hoover szerint Coolidge a felelős!
Miért nem halad a sor?
Nézze csak! Nincs vége a sornak.
- Őrület. - Hihetetlen.
Rettenetes.
Szia Ralph! Hogy vagy? Rég láttalak!
Hé, öreg!
Mit művel?
Csak beszélgetek Ralph haverommal.
Ne hülyítsen, nem is ismeri.
- De, együtt baseballoztunk! - Nem a haverja! Hazudik!
Tudom, mi ez. Furakodik! Nem oké!
Nem tudom, mi az.
Úgy tesz, mintha ismerne valakit és beáll mellé a sorba!
Együtt nőttünk fel!
Csak a rokonai mellé állhat be! De a kuzin nem ér!
Ki nevezte ki sorfelelősnek?
Az apám! De meghalt! Rám szállt a tisztsége!
Az apja seggfej volt. És maga is az.
20 éve laposra vertem volna!
- Aha. Jó étvágyat! - Irány a vége!
Nyilván nem vertem volna laposra. Senkit nem tudtam volna megverni.
- De jól esik kimondani. - Az biztos.
Még jobb lenne, ha meg is tehetném!
- Igen. Szinte látom magam előtt. - Igen!
Amúgy hallott Stu Mackey-ről?
Öngyilkos lett. Leugrott egy hídról.
Istenem! Jól ismertem.
Levelet írt, elköszönt mindenkitől.
Feleség, család, barátok.
Marty, Bob, Mel, Jeff Salcido.
Rólam nem írt?
Nem hiszem. Nem.
- Nem köszönt el? - Biztos nem.
Jobban ismertem, mint Jeff Salcido.
Miért hagyott ki? Nemrég beszéltünk. Kenyérért álltunk sorba.
Bizalmas dolgokról beszéltünk. Megnyíltam előtte.
Elmeséltem, hogy a sorozáson bolondnak adtam ki magam.
- Komolyan? - Igen!
Odamentem és azt mondtam:
"5 éve nem léptem ki a házból.
Először jövök ki. Én nem tudok harcolni."
Nem tudtam, hogy van imbecillis kategória.
Ha lehet, ez maradjon köztünk.
Én homokosnak adtam ki magam. Úgy úsztam meg.
Okos!
Persze nem vagyok az. Ez nyilvánvaló.
Akkor miért mondta?
Csak azért mondom...
Ha nyilvánvaló, akkor nem kell bizonygatnia.
Néha akkor is ki kell mondani, ha nyilvánvaló.
Hogy eszükbe se jusson, hogy nem az.
És ne tudja, hogy én mondtam.
- Hogy ne vigyék el. - Igen.
- Rendben. - Ez is nyilvánvaló, igaz?
Újra csak...
De ez most más.
Egy leves, egy kenyér.
Haladjunk!
Nem értem, miért hagyott ki a levélből.
Talán megsértettem valamivel?
Mondott neki valamit?
Azt mondtam, jól áll neki a krumpliszsák.
Mit mondott?
Krumpliszsákot hordott,
és a többi zsákhoz képest jól állt rajta.
Csinos kis krumpliszsák volt.
"Csinos a krumpliszsákod!"
Azt mondta, hogy csinos?
Sokan rosszul hordják. De ő nem. Jól állt neki.
Senki nem vág fel vele! Megalázó volt neki.
Megkérdeztem, honnan van a zsákja, egyszer nekem is jól jöhet.
Bók volt! Nézze azt a zsákot!
Felvenné? Nem!
Vagy azt nézze ott! Pocsékul áll neki!
Relatív. Vannak csúnya zsákok,
akkor jobbak is léteznek. Az övé egy nagyszerű volt.
Úgy érti, egy csinos krumpliszsák?
A többihez képest igen! Csak ennyit mondok!
Csak ezért nem szép kihagyni valakit egy búcsúlevélből.
Nem szép dolog.
Következő! Tessék.
- Köszönöm. - Mm-hmm.
Köszönöm.
- Először is köszönöm a levest. - Szívesen!
Megengedi?
Tessék.
- Kicsit sótlan. - Jó így.
- Több só kéne bele. - Nincs só.
- Nincs só? - Nem sózzuk a levest.
Furcsa. A leveshez mindig jár só.
- Egy koldus ne válogasson. - Hát, én válogatós koldus vagyok.
Akkor nem kéri? A többiek örömmel megeszik.
Ó, megeszem.
Aha. Remek.
Haladjanak!
Isten áldja!
Egy leves, egy kenyér!
Kapott kenyeret? Én nem kaptam.
Kenyér, kenyér, kenyér, kenyér!
Mindenki kapott. Látott már ilyen szerencsétlent?
Stu Mackey-t.
Szerzek kenyeret.
Következő!
- Nem kaptam. - Hé!
Hé! Mit művel?!
Nyugi! Csak elveszek egy kenyeret!
A kenyérért is sorba kell állni.
- Már álltam sorban! - Már kapott!
Nem kaptam!
Maga rohadék potyaleső! Tolakodik!
- Nem igaz! - Furakszik! Húzás hátra!
Nem állok sorba kenyérért!
Menjen! Ott a sor vége!
Ó, kuss legyen! Kuss legyen!
- Ne pattogjon! Álljon be! - Álltam sorban! Nyalják ki!
Dögöljenek meg! Nyalják ki a seggem, hülye bunkók!
20 éve mindenkit laposra vertem volna!
Persze! Üljön már le!
20 éve, bizony! Nem most. Nem most. De 20 éve ment volna.
- Üljön le, vagy tűnjön innen! - 20 éve!
- Nem kapott kenyeret? - Nem.
Ó! Ő ott Stu Mackey özvegye?
Igen. Gloria. Szegény asszony.
Megkérdezem a levélről.
- Nem valami jó ötlet. - Mindjárt jövök.
Gloria.
- Jó napot. - Helló.
Hallottam Sturól.
- Részvétem! - Köszönöm.
Sejtette, hogy ilyesmire készül?
Én nem sejtettem.
Nem mondta, hogy nyomasztja valami?
Nem! Boldognak tűnt.
Nemrég vett egy új krumpliszsákot.
Meg is dicsértem a zsákját.
Jól állt neki.
Nézze meg, milyeneket hordanak. Ugyan már...
Az övé sokkal jobb volt.
Rá emlékeztet.
- A többi krumpliszsák? - Igen.
Mindig eszébe jut, ha krumplit eszik?
Tudja kicsit féltékeny is voltam. Ha egyszer zsák kell, olyat akarok.
Esetleg megvan még?
Abban ugrott le a hídról.
Ó...
Már nincs meg a zsák.
Miért a legjobb zsákjában ugrott?
Sosem tudjuk meg.
Stu... Jóban voltam vele.
- Említett? - Nem.
- Egy szóval sem? - Azt mondta, beszélgettek.
Elmondta, hogy úgy úszta meg a sorozást,
hogy hülyének adta ki magát.
Ez magánügy! Nem szép, hogy kikotyogta.
Hát, beszélgettünk. Tudja, a férjem volt.
De azért nem sokat. Azt sem tudja, miért lett öngyilkos.
Csak mondom. Ha sokat beszéltek, azt is elmondhatta volna.
Most inkább szeretnék a jóra emlékezni.
Lenézett engem, mert bolondnak adtam ki magam?
Miért érdekli?
Ha jól tudom, írt egy hosszú búcsúlevelet.
A levél...
Sok közös ismerősünket említett benne.
- Sokakat. - De engem nem.
Nem. Nem említette.
Csak érdekel, miért hagyott ki éppen engem.
Miért érdekli?
Mert nem szép dolog.
A férjem leugrik egy hídról és öngyilkos lesz,
erre azon problémázik, hogy nem írt magáról?
Nyilván megérti, hogy nagyon megbántott.
Őszintén sajnálom.
Köszönöm.
Mindegy! Sok víz lefolyt azóta.
Istenem!
Ó, persze. Hagyjuk a vizet!
Felejtse el az egészet. Szóval... Lépjünk túl rajta!
Rettentően nyomasztó.
- Elhiszem. - Nagyon szomorú.
Én igazán sajnálom. Őszintén.
Köszönöm.
Amúgy jól van?
Nem, szörnyen vagyok. Sosem voltam ilyen szomorú.
Az őrület szélén állok.
Mondok valamit.
Van egy belvárosi szegénykonyha.
Sokkal jobb, mint ez. Rövidek a sorok.
Isteni a kávé! Jöjjön el velem kávézni.
Mi?
Jöjjön el! Leülünk, cseverészünk...
- Maga meg én? - Igen.
Larry, én... Még gyászolok!
Tudom, persze. Gyászoljon csak!
Nem fosztanám meg egy jó kis gyászélménytől.
De közben is kell enni, inni.
A gyászolók is átlagos életet élnek, csak lassabb, csendesebb módon.
A gyászoló is átlagember, csak nem valami felszabadult.
Sétáltam már gyászolóval és nem valami könnyű.
10 perc alatt 50 méteres hátrányt szedett össze.
"Gyerünk gyászos, siess! Mozgás! Rajta, gyászos!"
Ha tanácsot kéne adnom valakinek, azt mondanám:
"Ne túrázzon gyászolóval, mert megemlegeti."
Na jó, nézze Larry. Tisztázzunk valamit.
- Ha nem gyászolnék... - Igen...
Ha nem gyászolnék, egyedül élnék,
és maga lenne az utolsó férfi a Földön,
akkor sem túráznék magával.
Kávét sem innék, magával. Semmit.
Rendben, értem.
Akkor ez fifti-fifti.
Fej, vagy írás. Kávézik, nem kávézik...
Duguljon el! Tűzzön a sor végére!
Oké.
Ja, várjon!
Nézze, hozna nekem egy kenyeret?
- Az előbb nem kaptam. - Álljon hátra! Ne furakodjon!
Végig álltam a sort. Végig!
- Álljon hátra! - Végig álltam a sort!
Nézzék! Visszaeső pofátlan!
Ekkora seggfejt...
Már végig álltam a sort!
Többszörös pofátlankodó!
Fúj!
Húzzon innen a picsába!
Nem kaptam kenyeret!
George Washington a második elnöksége végén járt.
Az alkotmány szerint újra választhatták volna,
úgy gondolta azzal szolgálja az országot, ha félreáll,
hogy ezzel bizonyítsa: számára nem a hatalom,
a demokrácia számított.
A politikai csoportok létrehozását is ellenezte.
Félt, hogy ha az emberek egy pártra szavaznak
a nemzet közös érdeke helyett,
azzal ellenségeskedés veszi kezdetét,
és ravasz, nagyravágyó alakok kerülnek a pártok élére,
hogy magukhoz ragadják a hatalmat.
De olyan sosem fordulhat elő!
Polgártársaim!
Azért állok most önök előtt,
hogy bejelentsem, nem indulok újra az elnöki posztért.
Mi? Az országnak szüksége van magára!
Nem. Hogy biztosíthassuk
újdonsült demokráciánk jövőjét,
azt javaslom,
senkit ne válasszunk meg kettőnél többször!
Remélem, a jövő elnökei
követik a példámat!
Na és ha az egyik utóda
nem követi a példáját és harmadszor is indul?
- Igen! - Akkor mi lesz?
Van rá megoldás.
A kongresszus hoz egy alkotmánymódosítást,
mellyel megtiltja ezt.
Okos ötlet!
Na és ha egy seggfej lesz az elnök?
Egy nárcisztikus pöcs, akit nem érdekel az alkotmány?
Igen!
Akkor mi lesz?
Megértem az aggodalmát, de kérem moderálja magát.
Bocsánat, elnök úr!
De tudja az ilyesmi nagyon felbosszant.
Megértem. De biztosíthatom,
ha ez az elnök meg is szegné az alkotmányt,
akkor az USA kongresszusa,
és a legfelsőbb bíróság megakadályozza benne.
Így van! Ez a beszéd!
És ha a bírák mind bólogató Jánosok,
a kongresszusban pedig puncik ülnek,
akiknek fontosabb a pártjuk az országnál?
- Igen! - Erre mit mond?
Elképzelni sem tudom ilyen emberek létezését.
De, hogy sikeres lehessen ez a nagy kísérlet
azt javaslom, hogy minden választás után
történjen békés hatalomváltás,
mely során a vesztes elfogadja az eredményt,
és határozottan támogatja a győztest.
Így lenne helyes!
Aki nem fogadja el egy szabad választás eredményét
az szociopata!
Egy őrült!
Egy ilyen alak inkább felkelést szít,
de nem fogadja el a vereséget!
- Az a dákórázó! - Gazember!
Kihasználná az elnökséget, hogy meggazdagodjon a családjával!
Nem, nem.
Katonákat küldene a városainkba,
hogy állampolgárokat zaklasson és gyilkoljon,
hogy leplezze azt a tényt, hogy a barátja egy pedofil!
Egyetemekre és a sajtóra támadna!
Mindenkit elnyomna, aki csak kritizálni meri!
Ugyan már! Ilyen sosem történhet!
Csak szeretné.
Azt mondja, az elnökünk azzal törődne,
hogy szembeszálljon azzal, aki gúnyolni meri?
Mint valami óriáscsecsemő?
Óriáscsecsemő!
Én nem hiszem.
Milyen választott elnök művelne ilyesmit?
Egy bizonytalan, hazug seggfej!
Még a golfban is csalna! Még a golfban is csalna!
- Beteges! - Undorító!
Mi az a golf?
Érdekes játék Skóciából. Szórakoztató.
Miféle ember csalna ebben a golfban?
- Jó kérdés! - Egy seggfej!
Egy romlott alak!
Mondtam már, hogy a legjobb barátja pedofil?
Kérem, emberek! Nyugalom!
Az úr csupán elméleteket gyárt.
A valóságban egy ilyen jellemtelen ember
soha nem kerülhetne az elnöki székbe.
Csak találgatok, tisztelt elnök úr,
de mi van, ha ő egy korrupt szélhámos?
Beteges hazudozó, aki kihasználja a félelmeinket?
Ezt úgy érti a választóink mind félkegyelmű alakok,
akiket félrevezethet egy ilyen szélhámos?
Igen, elnök úr! Pontosan így értem a dolgot!
Ha rá szavaztak, biztosan kedvelik! Ez a nép akarata!
- Ez ostobaság! - Ez a demokrácia!
Ha egy ilyen seggfejre szavaznak, az a demokrácia halála!
- Maga a seggfej! - Maga a seggfej!
Meg maga és maga!
Nem, maga! Meg maga és maga!
Kuss, hülye kurva!
Polgárok! Kérem!
Elég! Maguk megőrültek!
Polgárok!
Emberek!
- Polgárok, elég! - Polgárháború...
Nagyon kérem, esdeklek! Ez kész őrület!
Polgárok!
Ezt baszhatjuk.
ROB REINER EMLÉKÉRE
A feliratot fordította: Laki Mihály