ŽIVOT, LARRY A HONBA ZA NEŠTĚSTÍM
DĚJINY USA BEZ ZÁRUKY 6. díl
18. dubna 1775 večer dostal Paul Revere za úkol
vyrazit do Lexingtonu v Massachusetts
se zprávou, že britští vojáci umístění v Bostonu
se chystají pochodovat z města severozápadním směrem.
Revere usedl na koně,
a když se mu v Charlestonu těsně podařilo uniknout zajetí,
změnil trasu a projel Medfordem.
Varoval kolonisty před hrozícím útokem slovy:
"Pozor, Britové se blíží!"
REVERE VOLÁ NA POPLACH
Revereova odvaha zachránila mnoho životů.
A nedopatřením zničila pár dalších.
- Britové se blíží! - Sežeňte koně! Musíme pryč!
- Britové se blíží! - Bože, pomoz nám!
- Britové se blíží! - Musíme pryč!
Pryč! Zachraňte se!
Kruci! Britové se blíží! Britové se blíží!
Hej, Britové se blíží!
Elsbeth!
- Jo? Co se děje? - Britové se blíží.
- Cože? - Britové se blíží!
- Musíme se sbalit a vypadnout! - Kam asi tak půjdem?
- Já nevím! - Můžeme k mé sestře do Ipswiche!
- K tvé sestře? - Jo!
Ale ne, hrozná puritánka. Tam nemůžeš.
Před každým jídlem tři čtvrtě hodiny děkuje Bohu.
Přitom ani nevím, za co. Půlka dětí jí pomřela.
- Jo, ale pořád jí pět zbylo. - Dobře, jedem k tvé sestře.
- Jasně. - Vem si věci! Zabal si!
Mám sbalit i mrkev?
- Mrkev, jo. Svačina. - A co vajíčka?
Ne. Vajíčka na cestu s koněm? Jsi blázen?
Bereš si svoji sbírku peří?
To není sbírka peří. To jsou brky.
Mám tu sbírku od dětských let.
Tohle měl v ruce John Winthrop, když zemřel na zánět pohrudnice.
- Musíme vzít i maminku. - Tohle brát nebudeš.
Je to její svatební portrét. Bylo jí 25.
- Ta ženská je monstrum. - Dáš ji do svý truhly!
Mámu bereme! Prosím. Víš, že je mrtvá.
- Dej tu zatracenou ženskou... - Je mrtvá!
Prosím, nech ji tu! Tohle ve voze nepotřebujeme.
Víš, co mě na tobě vážně štve?
Snad zas nevytáhneš moje stloukání másla.
- Vážně? - No samozřejmě.
Jsi ten nejhorší stloukač másla na světě!
Kdyby sis tím měl zachránit život, umřeš!
No jistě!
Nikdo nestlouká líp než já. Jsem tady nejlepší stloukač!
Ve směru hodin, a pak hop, hop. Rychleji, stlouk, stlouk, stlouk...
Máma mi nebránila si tě vzít, ale říkala, že máš hořký máslo.
Ale to není hořký. Je hebký.
- Hořký máslo není hebký. - Hořký je hebký.
Nikdo tvý máslo nechce!
Když jsme u toho, tvůj holub je suchý.
Můj holub? Můj holub všem chutná!
Nikdo ho nemá rád. A víš co?
Proto už k nám nikdo nechodí. Protože ho nesnesou.
Měla bys vidět, jak se při jídle tváří.
Ošklíbají se. Je jim zle, obrací se jim žaludek.
Víš, proč sem doopravdy nechodí?
Protože seš nudnej.
Proto tě nepozvali na ten čajový dýchánek s Michaelem Finneym.
Říkal: "On pořád jen mluví o své práci."
Protože je to zajímavá práce. Proto!
- Děláš sudy. - Jo. Sudy jsou zajímavý.
Nikomu zajímavý nepřipadaj.
Sudy ti nepřijdou zajímavý, protože jim nerozumíš.
Jsou na tebe příliš složitý. Není snadný postavit sud.
Vážně? Je tak těžký vyskládat dřevo do kruhu?
Myslíš, že je snadný skládat dřevo do kruhu? Vidíš, jak jseš blbá?
- Je snadný skládat do kruhu. - Je snadný skládat dřevo do kruhu?
Je ze stromu! Z kulatýho! Co má šířku sudu!
Víš ty co? Nemám čas se o to hádat. Zapomeňme na to.
- No tak. Musíme dobalit věci. - Ano.
- Ještě ty řezby z velrybí kosti. - Jo, řezby, dobrý nápad. Ano.
- Počkej, co je to? Co to tam máš? - To nic není.
Když ne, proč to nesmím vidět?
Kdyby to něco bylo, ukážu ti to,
ale není to nic, tak proč koukat na nic?
No, i kdyby to nebylo nic, chci to vidět!
Proč tu máš obrázky polonahých squaws?
No, to se dá snadno vysvětlit.
Rozjíždím obchod s máslem
a chtěl jsem dát její obrázek na sklenici.
Nevěděl jsem, že je nahá.
Proč bys měl na sklenici s máslem obrázky nahých indiánek z Mashpee?
Z Mashpee? Tohle jsou Irokézky. Nejsem zvíře.
A co mají společnýho s máslem?
To byla má chyba. Promiňte.
Omlouvám se.
Britové sem nejedou. Nejedou sem.
- Cože? - Spletl jsem se. Všem se omlouvám.
O čem to mluvíte?
Oni sem nejedou. Míří na Concord.
Concord? A co to všechno předtím?
Sjížděl jste z kopce a křičel z plných plic:
"Blíží se, blíží se, blíží se..."
Tak jsem to slyšel. Tohle mi řekli.
- Kdo vám řekl, že se Britové blíží? - Pár lidí.
- Co jsou zač? - Jsou to fajn hoši.
Řekli: "Hele, prý se sem blíží Britové."
A další: "Jo, slyšel jsem. Řeknem to lidem."
Já to zaslechl, a říkám: "Tak jo, řeknu jim to."
"Rád se nějak zapojím."
A oni zas: "Dobře. Do toho, Paule. Ty to zvládneš."
Lidi, co znáte, řekli, že se blíží Britové,
a vy sem dobrovolně jedete,
abyste to všem řekl, tak to je?
Jo, jsou to vážně prima hoši.
Tak jste možná měl sjíždět kopec s pokřikem:
"Britové se asi blíží."
Blíží se. Ne že se neblíží. Jen se neblíží sem.
- Neřeknete jim, že udělali chybu? - Ne.
- Proč ne? - Jsou to prima hoši.
Nebudu říkat: "Lidi, udělali jste chybu."
"Britové se neblíží přesně tam." Už by se mnou nekamarádili.
- Revere. - Co?
Víte, co jste pro mě dnes večer udělal?
Posral jste mi život. Díky. Skvělá práce, Revere.
Promiňte, ale za váš život nemám zodpovědnost, pane.
Takže Britové se neblíží. Všem se za to omlouvám.
Britové sem nejedou.
Byla to moje chyba. Britové sem ne...
To je psina.
Ten Revere, to je magor. Je pošahanej.
Ukazuje se...
že se Britové neblíží.
Věřila bys tomu? Neblíží se!
Jo, tohle všechno je... Jo.
Můžeme si vybalit
a vrátit se k našim skvělým životům.
No a co bude k večeři? Kéž by holub!
Texaská revoluce byla vzpoura
amerických osadníků proti mexické vládě.
23. února 1836 byli Davy Crockett, James Bowie
a malá posádka asi 200 texaských dobrovolníků
obklíčeni zhruba dvěma až třemi tisíci
mexických vojáků pod vedením generála Santa Anny.
Následující střet proslul jako bitva o Alamo.
Všichni obránci byli pobiti. Proti desetinásobné přesile
neměli téměř žádnou šanci.
Ale kromě toho měla jejich porážka ještě jiný důvod.
ALAMO, 23. ÚNORA 1836
Naším prvním úkolem bude opevnit východní stěnu.
No jo, východní. Jo, musí se zpevnit.
Určitě. Plukovník Travis chtěl, abychom vzali munici
a přenesli ji na hlavní nádvoří.
- Travis? - Já vím.
- Myslí, že tady všemu velí. - Všechno tu oddřeme my.
Celý den jsou zavření v místnosti a jen štěkají rozkazy. Nic víc.
- Ani nevím, co tu vlastně dělají. - Všechno děláš ty.
- Koukni na mě. Neuvěřitelný. - Na něco se tě zeptám.
Není tu kadibudka. Máš tady svoje místečko?
Mám místečko, ale nelíbí se mi. Je vedle ořešáků.
Chodívám tam mezi kaktusy. Obvykle k tomuhle stromu.
- No jo, už jsem to viděl. - Máš taky místo?
- Mám dost dobrý místo. - A kde to je?
No tak mi řekni alespoň přibližnou polohu.
Víc ti neřeknu. A už se mě neptej.
Neřeknu ti to. Je na severní straně. Kousek od...
- Ne, nenajdeš ho. - Severně od kaktusové pustiny?
Ne, neptej se, zapomeň. Konec.
Řeknu ti jen tohle. Lepší místo prostě nenajdeš.
- Vážně? - Je fantastický.
Někde u soutoku?
- Vím, že je tam sametovější tráva. - Už víc neřeknu.
Neřekneš mi, kam chodíš na velkou?
- Davy, ty víš, co k tobě cítím. - Ano.
Ale tohle místečko nikdy neobjevíš.
Takže mi o tom místě neřekneš?
Neřeknu ti, kam chodím na velkou, Davy.
- Nikdy ho nenajdeš! - Larry, no tak, chlape!
Já si ulevuju na místě, co vypadá jako
šestý okruží Dantova pekla!
- Co? - Smím se na něco zeptat?
Každopádně, jo.
Došlo mi, že jsem tě nikdy neviděl bez tý čapky.
- Týhle? - Jo.
- Nikdy jsi mě neviděl bez ní? - Ani jednou.
Mám ji moc rád. Sluší mi.
Znám tě už osm měsíců? Devět?
- Jo. - Nikdy ji nesundáš.
Už jsem ji měl sundanou.
Jenom jsi to sám neviděl. Občas ji sundávám na noc.
Myslím, že ji nikdo sundanou neviděl. Mluvil jsem o tom s pár lidma.
- Co je to, mýval? - Mýval, určitě.
Tedy nechutný mrchožrout. Jak to můžeš nosit na hlavě?
Ty říkáš nechutný, já vynalézavý.
Jo. Požírají odpadky.
Řeknu ti něco k té čapce. Drží celé oblečení pohromadě.
Protože jsi ji měl i v den, kdy jsme šli plavat do Rio Grande.
Nerad strkám hlavu na slunce.
Jde o to, že to vypadá, jako bys něco skrýval.
- Já nic neskrývám. - Vážně?
- Není co skrývat - Chceš slyšet příběh?
Jednou jsem potkal v parku ženu.
Měl jsem čapku, dělal velmi dobrý dojem, a pak, druhý den,
jsem tu čapku neměl. Viděla tohle.
A byla celkem zklamaná.
Tím chci říct, Davy,
že brala tu čapku o den dřív jako podvod.
Larry, nelíbí se mi, co naznačuješ. Ne, jsem otevřená kniha.
- Co máš pod čapkou, Davy? - Hlavu.
- A co je na vrcholku hlavy? - Vlasy.
- Chci je vidět. - Já takhle chodím, rozumíš?
- Tohle, ty třásně... - Jo, chápu.
Ve třech letech jsem zabil medvěda. Tohle k tomu patří.
Jasně, ale tu lživou historku ze tří let si nech.
- Tý já nevěřím. - Není to lež.
Ve třech letech jsi nezabil medvěda.
Nech si to, ano? Tohle ti nezbaštím.
Byly mi tři a půl, zaokrouhlil jsem to.
- Prakticky jsem zabil medvěda. - Jo, protože už byl mrtvej.
Nebyl mrtvej. On umíral. A nebyla to žádná rána z milosti.
Prostě jsem zabil medvěda.
Jasně, fajn, zabils medvěda, když ti byly tři, a nemáš pleš.
Pod touhle čapkou jsou vlasy.
- Ukaž vlasy. - Chceš vidět, co mám pod čapkou?
- Ano, jo. - No a je to.
Jsem znám svou rychlostí.
- Co? - V klidu, Davy.
Vykuchám tě a budu tě nosit jako další čapku.
Klid, Davy. Klid, Davy.
Nejsi plešatej. Nejsi plešatej.
- Fajn, že jsme si to vyjasnili. - Pane!
- Blíží se mexické vojsko. - Kolik?
Nejmíň dva tisíce. Možná víc.
Dva tisíce. Nás je tu 200 Texasanů, desetkrát míň.
Řekni plukovníku Travisovi, že bojujeme do posledního muže.
Ano, pane!
Co? Co to bylo?
Řekl jsem, že bojujeme do posledního muže.
No tak jsem slyšel dobře. Je to moudré?
Teď jsme tu. Musíme hájit Alamo.
Ale když umřem, k čemu to bude?
A co vyvěsit bílý prapor a jít domů?
- Brali by nás jako zbabělce. - A co, sakra?
Musíme tu zemřít se ctí!
Teď půjdu tam ven a budu mužům příkladem.
Připravit k palbě!
Omlouvám se.
Je plešatej!
Plešohlav.
Hele, koukni na něj. Žádný vlasy.
Co to je?
Bože. Crockett je plešatej.
Crockett je plešatej!
Proto nikdy nesundává čapku.
Fakt plešatej.
Nemůžu útočit.
Davy Crockett bojuje jako chřestýš.
Nevyhraju ani s deseti tisíci muži.
Nevím, co dělat.
Hej, generále!
Všeho nechte! Pane!
Počkejte!
Hej, generále!
Generále Santa Anno.
Pane! Počkejte!
Klid, vojáku. Co se děje?
Generále Santa Anno...
On nemá vlasy.
- Kdo nemá vlasy? - Crockett.
Nosí mývalí čapku, protože je plešatej.
- Plešatej? - Ano.
- Crockett je plešatej? - Crockett je plešatej!
- Nikdo s vlasy nepůjde za plešatým. - Nikdy.
- Když nemá vlasy, nemá nic. - Nemá nic.
Není to muž! Plešatý muž je směšný!
- Plešatý muž je šašek! - Ano, šašek!
Plešatý muž nic nedokáže.
Zaútočíme na Alamo!
Věřili byste, že ženy ve Spojených státech
získaly volební právo až v roce 1920?
Schválení 19. dodatku bylo završením dlouholetého
úsilí sufražetek, k nimž patřila například Susan B. Anthonyová.
V roce 1869 spolu s Elizabeth Cady Stantonovou
založila Asociaci za volební právo žen.
Bojovala za právo žen volit, vlastnit majetek
a mít rovný přístup ke vzdělání.
Susan B. Anthonyová čelila neustálému výsměchu a averzi,
ale jejím odhodláním bojovat za rovnost to neotřáslo.
Přítel, nebo nepřítel, Susan B. Anthonyová obhajovala
právo každého sedět u stolu.
Byli však i tací, vedle nichž si vážně sedět nepřála.
Jak milé mít vás tu všechny u jednoho stolu.
Mockrát díky, že jste přišli. Hodně to pro mě znamená.
- Susan, díky. - Díky za pozvání.
- Ach, Alfrede. - Vypadá to skvěle.
Moc děkujeme za pozvání.
- Děkuji, Herberte. - Díky, teto Susan.
- Není zač, není zač. - Moc milé.
Co?
Jen děkuji, žes přišel. Měl bys mi to oplatit.
Tos naťukla zajímavou věc.
Je to takzvaná zbytečná reciprocita, když se zamyslíš,
protože ve skutečnosti jsi mě nepozvala ty.
To tvá krásná sestra Edith. Které se dvořím. Je to správné slovo?
Ano.
Které se dvořím. Ta mě pozvala, proto ti řeknu, co udělám, Susie...
- Susan. - Susan, řeknu ti, co udělám.
Protože ona je tou, kdo mě pozval,
věnuji 90 % poděkování jí. Sleduj mých 90 %.
- Mockrát díky za pozvání. - Nemáš zač.
A tobě věnuji 10 %.
- Díky. - To bylo skvělé.
- Podle mě spravedlivé. - Dobré vylepšení.
- No tak dobrou chuť. - Díky.
Chřest v tom salátu vyrostl v zahradě u Edith.
- U tvé sestry? - Proboha!
Díky, Edith.
Vážně dobrý.
Ona to se zeleninou umí.
- Věci mi rostou pod rukama. - Jo, to bych řekl.
Ty vůbec nejíš, Lawrenci. Děje se něco?
Jo. Nemám hlad. Pozdní oběd.
- Jo? V kolik? - Ve čtyři.
- Ve čtyři? - Jo.
Proč jíš ve čtyři hodiny, když pak máš jít na večeři?
To ti řeknu. Měl jsem velký hlad a moc nevydržím.
Jo, měl hrozný hlad.
Tak sis měl dát svačinu, suchar, co já vím.
- Jo, Susie, to jsem chtěl. Jen... - Susan!
Ano, Susan, to jsem chtěl. Ale v domě nebyly suchary.
- Každý má doma suchary. - Ty máš doma suchary?
Obvykle je mám i já. Teď jsem neměl.
Suchar je ta nejlepší svačina. Udělal jsem si sendvič.
- Sendvič? - Ano, navrchu měl grilovanou cibuli.
Miluje grilovanou cibuli.
Krájím ji na čtyři části, čtvrtky. Chtěl jsem si dát jen čtvrtku,
a pak se z ní staly dvě, a pak tři...
- Jo, tak to znám. - Jo. Pardon.
Máš asi minimální sebeovládání.
Tak k tomu ti něco řeknu.
Každou minutu, co se nedotýkám téhle ženy,
projevuji obrovské sebeovládání.
Takže tu dnes večer nic nesníš?
Nevypadá to, ne.
Proč jsi sem šel, když nebudeš jíst?
Za prvé, mé přítomnosti určitě litovat nebudeš.
- Jsem pro vás přínos? - Samozřejmě.
Jo, uvidíte. Na takovou osobnost nenarazíte každý den.
Tak to je jisté.
Můžu nabídnout víc, než tu jen něco sníst.
Jak chutná jídlo ostatním? Emily?
- Je výtečné, Susan. - Ano.
- Díky, Martho, zlatíčko. - Je to tak.
Jak malá vidlička. K čemu to asi je?
Salátová vidlička, Lawrenci.
Proč ta vidlička musí být menší
než vidlička, kterou se jí hlavní jídlo?
Proč jíme z talířů? Proč máme nože? Sklenice?
Tak to prostě je.
Některé věci se dělají ze zvyku
a nemusí mít nezbytně nějaký smysl.
A to si myslím o volebním právu. Občas se věci musí změnit.
- Ano. - Určitě ano.
Co třeba tahle teorie?
Měli bychom jíst salát velkou vidličkou,
tak budem jíst zdravěji a sníme ho víc.
Malá vidlička pak na hlavní jídlo, abychom jedli méně, méně!
Vidíte, jak jsem to otočil?
Jsi tak chytrý.
- Geniální. - Že jo?
Náhodou dobrý postřeh, když se podíváte na nože,
mají stejnou velikost.
Jsou stejné.
Ano, jsou stejné. Kdo ještě navrhuje výměnu vidličky? Nikdo.
- Je to jako večeře s vědcem. - Jo, jsem přínos.
Kde jinde dostanete takové postřehy?
Od těch dvou prken určitě ne.
Takhle bych nikdy o nikom nemluvil.
Ti pánové, o kterých mluvíš, jsou náhodou vážení občané.
Tady Alfred je největší majitel mlýnů v západním New Yorku.
Zaměstnáváme přes 120 dětí.
- Připijeme si? - Ano.
- Kde je vlastně víno? - Připijeme si vodou.
- To je voda? - Jsem abstinentka.
Mít tu pár pijáků vína, zvedne se nálada.
- Abstinenční hnutí. - Jo.
V abstinenčním hnutí prosazujeme,
že alkohol je zlo, které musí být vymýceno.
Žijeme pro vyšší cíl.
To vypadá na divokou zábavu.
Já se bavím. Jistě, že ano. Skvěle si to užívám.
Sama vidíš, že je to nefér.
Proto, že nerada plaveš, nikdo jiný nesmí do vody?
Můj dům, má pravidla.
- Ale po večeři bude portské? - Ne, Herberte.
- Takže ani sherry? - Abstinence.
V této domácnosti vnímáme alkohol jako zlo.
- V mlýnech to musí být vidět. - Je to problém.
- Děti pijí i v mlýnech. - A hodně pláčou.
Jsi pro, aby děti pily v mlýnech, Lawrenci?
Nevím, nesnáším děti tak moc, že je mi jedno, co dělají.
- Susan. - Ano, drahá?
Ještě jsme nezmínili ten nový vynález,
co jste teď nainstalovali. Elektřinu!
Ty lampy a lustry jsou tak nádherné.
No, já vám nevím. Pro mě má pořád plamen svíce něco do sebe.
Jsem spíš na hovězí lůj a vosk.
- My věříme na pokrok. - Jo, a je to bezpečnější.
- Než vosk a plamen? - No sakra.
- Jakže se jmenujete? - Herbert.
Herbert, ano.
Chci si to pamatovat, kdybychom na sebe náhodou narazili znovu,
protože to nebude plánované setkání.
Na co tím narážíte, pane?
Chci říct, že elektřina je to nejlepší, co se kdy objevilo.
Taky si to pořídím. Kdo to pro vás dělal?
Už ani nevím.
Opravdu? Ty vážně nevíš?
Vážně? Opravdu to nevíš?
Edith, musím s tebou mluvit o omáčkách. Sejdeme se v kuchyni.
Jistě. Omluv nás.
Koukněte na tu ženu. Podíváte se na tu ženu?
Viděl jste někdy v životě takovou krásu?
Je nádherná.
Těžko uvěřit, že obě vzešly ze stejného lůna.
Jedna je určitě adoptovaná.
- Musím se napít. - Opravdu?
Rozhodně.
Vy rošťáku.
Lawrenci!
Proč jsi sem vůbec přivedla toho pitomce?
Hrozně ho miluji, Susan. Jsi na něj moc přísná.
Nejsem na něj přísná. Něco s ním není v pořádku.
Je tak chytrý. To s tou vidličkou je geniální.
Prosím tě. Je horší než ten cirkusový artista, co jsi ho přivedla tuhle.
Říkala jsem, ať o polykači mečů Carlovi už nemluvíš.
Máš pravdu. Přeháním to.
Lawrence měl pravdu. Já ho pozvala. Měl by děkovat mně, ne tobě.
Dobře. Zkusím se chovat vstřícně.
Kvůli tobě budu tolerantní, protože tě mám ráda.
- Díky, Susan. - Co s tebou mám dělat?
- Můj dnešní oblíbený host. - Rozhodně.
Co to tu zatraceně děláš?
- Je to alkohol? - Ne, to je sanytr.
- Nech si ty kecy. - Usměrňuji tak pohlavní chtíč.
Jinak bych se o tu ubohou ženu bál.
- Edith! - Promiň, Susan.
- Máš na ni špatný vliv, Lawrenci. - Nejsme tak dokonalí jako ty, Susan.
Na ženy to působí stejně. Pochop, jak moc ji přitahuju.
Jistě, pokračujme. Nemusím vědět všechno.
Susan, jsi připravená na to velké setkání s Kongresem?
Moc se na to těším.
Připravily jsme dodatek,
který předložíme Kongresu, aby ženy mohly volit!
- Co? - Ano!
Slyšeli jste? Posloucháte to?
- Ano. - Dobrý vtip.
- Legrační. - Co je na tom tak legračního?
To nemyslíš vážně.
Velice vážně. Strávila jsem na tom celý svůj život.
- Tak to je vážně smutný den. - Už od pohledu absurdní.
Ženy nemohou volit.
Proč by ženy neměly mít právo volit?
Děláme to pro vaše dobro, že nemůžete volit.
Muži a ženy jsou stvořeni rovní před Bohem!
- Musíme mít stejná práva. - Ano, je to tak.
- No tak, Susie. - Susan.
No tak, Susan.
Proč by ženy neměly mít právo volit?
Přesně, Lawrenci, proč?
Myslím, že mám nápad.
Asi takhle... Co se týče volebního práva žen, navrhuji následující:
Pokud je žena hezká
a dokáže si najít chlapa, neměla by mít volební právo.
Taková krasavice jako Edith.
Ta by měla být doma, vařit a starat se o děti.
Ale ty ostatní, které nemají pro opačné pohlaví vůbec žádný půvab,
semetriky, saně, čarodějnice, staré panny,
ty by volit měly.
- To je dobrý kompromis. - To zní rozumně.
- A kdo o tomhle rozhodne? - Jsem ochoten se v tom angažovat.
- A proč ty? - Měl by to zvládnout každý muž.
- Každý, kdo má zrak. - Například:
Edith, moc mě to mrzí, zlatíčko, ale nemůžeš volit.
Díky.
Eleanor, taky nemůžete volit. Martho, žádné volby.
- Moc milá. - Claro, omlouvám se.
A ty, Susan, ty můžeš volit.
- Co? No a proč? - Ty víš, protože... Jo, ty víš.
Díky, Lawrenci, za tvé svolení, ale nepotřebuju ho.
Elizabeth Cady Stantonová a já jsme vyhotovily dodatek
a doufáme, že většina mužů v Kongresu to nevnímá jako ty.
Všiml jsem si, že trávíš hodně času s tou Elizabeth Cady Stantonovou.
Máme k sobě blízko. Pracujeme společně už pár let.
Ano, velmi blízko.
- Ano, pomohla mi napsat ten dodatek. - Řekl bych hodně blízko.
Začínám mít pocit, že bys možná měl odejít, Lawrenci.
- Asi bychom měli hlasovat. - Tak hlasujme.
Kdo myslí, že je čas, aby Lawrence odešel?
Ne, samozřejmě volí jen muži.
Edith, odpusť, ale měl bys už zatraceně vypadnout, Lawrenci!
Najedl ses už před příchodem, nelíbí se ti vidličky,
nechutná ti jídlo...
piješ u mého stolu a teď nechceš, abychom hlasovaly.
V tomhle domě ženy mají právo hlasovat! Tak vypadni!
- Co? Ty mě vyhazuješ? - Vypadni už!
Fajn! Odcházím, Susie! Jdeme, Edith! Pojďme!
Promiň, Lawrenci. Je má sestra. Tak už vypadni!
No...
Možná se teď v klidu navečeříme.
A je tu zas.
A ještě něco, Susan B. Anthonyová.
Nemusíš mi ani říkat, co znamená to "B" ve tvém jméně.
Užij si tu vidličku! Malou vidličku!
Ven!
20. července 1969 se Neil Armstrong
a Edwin "Buzz" Aldrin stali prvními lidmi, kteří se prošli po Měsíci.
Armstrong šel první. Pronesl ona slavná slova:
"Je to malý krok pro člověka, ale velký skok pro lidstvo."
Šlo o vrchol dobývání vesmíru.
Ještě působivější je to ve chvíli, kdy si uvědomíte, že se 4 dny
řítili vesmírem v malé kovové kapsli řízené počítačem NASA,
který byl milionkrát méně výkonný než váš chytrý telefon.
Po celou cestu byli Neil a Buzz v neustálém kontaktu
s velitelstvím mise v Houstonu
a nové, nedávno odhalené záznamy
ukazují jejich výpravu ve zcela jiném světle.
Výška 6 400 metrů. Pořád to vypadá výborně.
Houstone, prosím data k výstraze 1202.
Ano, tam to vypadá dobře, Neile.
Aktuální výška 6 400 metrů. Modulu Eagle, vše v pořádku.
Rozumím.
Cos dal jako dárek klukům ze startovního týmu?
Co?
- Jsem zvědavej. - O čem to mluvíš?
Já patovací hole.
Tys těm klukům dal dárek? Děláš si srandu? Proč jsi to dělal?
- Protože nás posílají na Měsíc. - Já jsem jim nic nedal.
- To neva. - Ne.
Teď si myslí, že jsem škrt, nebo nevděčník.
Ne, určitě si to nemyslí.
I tak je divný, že tys jim něco dal a já ne.
Určitě to teď probírají.
Když jdeš k někomu na večeři, přijdeš tam s prázdnou?
Jo!
- To je špatně. - Proč je to špatně?
Jestli se mám někde zastavit, abych koupil dárek cestou na večeři,
ani na takovou večeři nechci. To mě ani nezvi.
Nebyl v tom žádný záměr. Jenom hezký gesto.
Jo, přesně, to samý, co mě nikdy nenapadne.
Někdo mi musí říct o svým gestu, abych ho mohl napodobit.
- Nikdy nemyslím na gesta. - Byla to jen taková drobnost.
Dals klukům ze startovního dárek.
Výška 1 300 metrů. Pokračujte v přistávacím manévru.
Rozumím. Pokračujeme v přistání, 900 metrů.
- Taky jsi mi to mohl říct. - Mrzí mě to.
Nechápu, proč jsi mi to neřekl.
- Dáme jim návratovej dárek. - Návratovej?
Jo, vem pro ně něco na Měsíci. Přivez zpátky kámen.
- Kámen? - Jo, vem jim kameny.
Nezbláznil ses? Kameny si nechám pro sebe.
Necháš si všechny kameny z Měsíce?
Jo, naberu si tam spoustu kamenů. Hromadu.
- Co s nima, budeš je polykat? - Ne, mám pytel na prádlo.
Vzals na kameny pytel na prádlo? To není moc vědecký.
Strčím ty kameny do pytle na prádlo. Jsou to měsíční kameny, tupoune.
Ještě je netestovali.
Můžem na těch kamenech vydělat miliony. Buď chytrej, jo?
Můžeš vydělat miliony na přednáškách.
Nemusíš z Měsíce táhnout hromadu kamenů
a pak je rozdávat nebo prodávat.
Hlavně o tom nikde nemluv.
Omlouvám se. Nechtěl jsem se tě dotknout. Jen nevím, co na to říct.
Sere mě to.
- Jasně, omlouvám se. - Dobře, zapomeň na to.
Jo, dáme tomu chvilku pauzu. Musíme teď přistát na Měsíci.
Přistáváme na Měsíci!
Rozumím, jděte na přistání, 900 metrů.
Rozkaz. Sestupujeme, 900 metrů, přepínám.
Radar v pořádku. Začíná přibližovací fáze.
Všechno vypadá dobře.
Mimochodem,
vymyslel jsem docela slušnou repliku,
až poprvé vstoupím na Měsíc.
- Co? - Jak to myslíš?
Já budu první, kdo kdy vstoupí na Měsíc. Budu muset říct
něco hlubokýho, co bude mít váhu, a myslím, že jsem na něco přišel.
- Kdo řekl, že tam vstoupíš první? - Oni.
Kdo oni?
NASA. Startovní tým.
Takže ty teď půjdeš na Měsíc první? O tom mi nikdo neřekl.
Mně ano. Tobě to neřekli?
- Ne, neřekli. - Každopádně, co bys řekl na tohle?
"Je to malý krok pro člověka, ale velký skok pro lidstvo."
Divný. Tohle je fakt divný.
- Je to děs. - O čem to mluvíš?
Slaboduchý. Vymyslel bych něco mnohem lepšího
než nudnej "krok pro člověka".
Zvládneš to líp?
- Co tam máš? - I ve spánku bych dal lepší.
No tak nahoď, když tohle není dobrý.
"Odnes mě na Měsíc, ať se ztratím mezi hvězdami."
- Jako ta skladba. - Jaká?
Tahle skladba. "Fly Me to the Moon."
- "Fly Me to the Moon"? - Sinatra.
Tak tu neznám.
Nikdy jsi neslyšel skladbu, ale dokonale cituješ text?
Proč neskočíš na Měsíc a nezazpíváš "Summer Wind"?
"Odnes... odnes mě na Měsíc, ať se ztratím..."
"Ať vidím, jak vypadá jaro na... Jupiteru a Marsu."
No jo. Kruci, ty máš pravdu. Je to ta skladba.
Až přistaneš na Měsíci, můžeš jim říct:
"Když jsem se dostal sem, dostanu se všude."
Jasně, a co tohle? Zvednu kámen, ano?
A předstírám, že ho jím. A řeknu: "Gouda!"
- Gouda? - Jo, Gouda. Ten sýr.
Jo, jo, chápu.
Legrace. Nemáš smysl pro hu... Hele, to je ono.
Vůbec nemáš smysl pro humor. Házím tu vtipy, a ty nic.
- Co? - Měli tu repliku chtít po mně.
Protože jsem kreativní!
Jo, jseš tak kreativní, že jsi vykradl Sinatru.
- Ve škole jsem často hrál divadlo. - Ano?
Roberta Browninga v Barretových z Wimpole Street. Byl jsem skvělej.
To, žes hrál na škole v Barretových z Wimpole Street,
ještě neznamená, že jseš kreativní.
Den nato o mně psali ve školních novinách.
"Buzz Aldrin je Robert Browning," a to "je" bylo velkejma.
Vzpomeneš si na pár replik? Možná bys jednu mohl říct na Měsíci.
Houston, povolen motorický sestup.
Rozumím, jsme připraveni.
My též, sladěno, můžem.
Parchante. Teď už vím, proč jsi jim dal ten dárek.
Protože jsi chtěl stoupnout na Měsíc první a...
- Cože? - Zařídil sis ten výstup úplatkem.
Dal jsem jim dárek, protože se to dělá!
Kdo dává startovnímu týmu dárky?
Taky ještě nikoho na Měsíc neposlali!
Proboha, ty jseš tak zoufalej. Takovej pokrytec.
- Já jsem pokrytec? - Jo!
Edwine. Ty si říkáš "Buzz". Proč? Protože to dobře zní?
Jseš Edwin. Edwin Aldrin.
Taky bych to změnil, protože to "-in" v obou jménech zní divně.
No tak pardon.
Takže sis dal jméno pro desetiletýho kluka.
- Jo. - "Buzz."
Něco ti teď řeknu, trotle, ano?
Když mi bylo pět, tak jsem neobíhal kámoše a nezvonil na zvonky,
ale stál jsem venku a říkal: "Buzz, Buzz, Buzz." A to mi zůstalo.
Všechny matky to milovaly. "Je tu Buzz!"
- Podle mě to není pravda. - Jako že si vymýšlím?
Poslouchej. Podle mě jen lžeš.
- Jen lžu? - Jo!
Čtyřikrát jsi mi řekl, žes měl sex s dcerou Rockyho Marciana.
Měl jsem sex s dcerou Rockyho Marciana, a byl fantastickej.
Neexistuje, že by Rocky Marciano pustil k dceři
chlapa jménem "Buzz".
Rocky Marciano si mě oblíbil,
tak mi neříkej, že by mi Rocky Marciano nedovolil sex s Lucy.
Dovolil mi ho, a Lucy taky.
Dovolil ti sex se svou dcerou? Už tohle zní...
Jakou ujetou dohodu jsi uzavřel s Rockym Marcianem?
Modulu Eagle, už jste tam?
- Klesáme, 200 metrů. - Můžeme. Zelená, hoši. Do toho.
- Eagle, běžte na přistání. - Něco ti řeknu, Neile.
Nevěřím, že ti z NASA řekli, že máš jít na Měsíc první.
Jo, řekli. Já nelžu.
- Lžeš! Ty lžeš! - Ty lžeš!
Ty lžeš!
Slyšíme vás, Eagle.
- Tady Základna Tranquility. Eagle... - Eagle přistál.
- Eagle přistál.
- Eagle přist... - Přistál.
- Přistáli jsme. - Jo, my jsme... Jo.
Dobře, motor vypnutý. Vypadá to dobře, přepínám.
Můžeme. Můžeme.
Rozumím. Výstup probíhá skvěle.
Přestaň! Kazíš mi výstup na Měsíc! Jsme v televizi!
Vrať se dovnitř!
Je to malý krok pro člověka, ale velký skok pro lidstvo.
Hned se vrať! Ty parchante!
- Kazíš mi to, Edwine! - Jsem Buzz!
Ty šmejde!
Dals startovnímu týmu dárek!
Oni tě nesnáší! Proto nechtěli, abys šel první.
Vlezdoprdelko!
Slez ze mě!
Nesnáším tě!
České titulky Petr Miklica Iyuno 2026