DJŪIJS UZVEIC TRŪMENU
1775. gada 18. aprīļa vakarā
Polam Revīram tika uzdots doties uz Leksingtonu, Masačūsetsā,
ar ziņu, ka britu karavīri, kas bija Bostonā,
gatavojas doties uz ziemeļrietumiem no pilsētas.
Revīrs devās ceļā ar zirgu,
un izvairījies no sagūstīšanas netālu no Čārlstonas,
viņš mainīja maršrutu un jāja cauri Medfordai,
brīdinot kolonistus par gaidāmo uzbrukumu.
"Briti nāk! Briti nāk!"
Drosmīgais Revīra brauciens izglāba daudzas dzīvības...
...un netīšām sagrāva dažas citas.
- Briti nāk! - Mums jābēg!
Briti nāk! Briti nāk!
- Ak dievs, palīdzi mums! - Briti nāk!
- Mums jāsteidzas. - Bēdziet! Bēdziet!
Glābieties!
Pie velna. Briti. Briti nāk!
Briti nāk!
Ak dievs! Elsbete! Elsbete!
- Jā? Kas notiek? - Briti nāk.
- Ko?
- Jāsavāc mantas un jāiet. - Kur iesim?
- Nezinu. - Varētu braukt pie māsas uz Ipsviču.
- Pie māsas? - Jā.
Nē, viņa ir puritāniete. Mēs tur nevaram iet.
Pirms katras ēdienreizes 45 min. skaita lūgšanu.
Nezinu, par ko viņa ir pateicīga. Puse bērnu ir miruši.
- Viņai joprojām ir pieci bērni. - Labi, iesim pie māsas.
- Labi. - Paņem mantas.
- Sapako mantas. - Vai ņemt līdzi burkānus?
- Burkāni. Laba uzkoda. - Kā ar olām?
Olas ceļojumā, ar zirgu? Vai tu esi traks?
Tu ņemsi līdzi spalvu kolekciju?
Šī nav spalvu kolekcija.
Šie ir spalvkāti. Man tie ir kopš bērnības.
Šīs bija Džona Vintropa rokās dienā, kad nomira no pleirīta.
- Atbrīvo vietu mammai. - Tu to neņemsi.
Šis bija kāzu dienas portrets. Viņai bija 25.
- Šī sieviete ir briesmonis. - Mēs dalīsimies ar lādi.
- Ļauj... Ej... - Ļauj paņemt mammu.
- Lūdzu! Viņa ir mirusi! Viņa ir mirusi! - Izved šo sasodīto sievieti no...
Atstāj to šeit. Mums tas nav vajadzīgs ratos.
Zini, kas tevī ir kaitinošs?
Labāk nepiemini sviesta kulšanu.
- Tiešām? - Tieši tā.
Tu esi pasaulē sliktākais sviesta kūlējs.
Tu nevarētu kult sviestu, lai glābtu dzīvību.
Kā tu uzdrošinies?
Neviens nekuļ labāk par mani. Esmu labākais, kāds ir.
Eju pulksteņrādītāja virzienā, un tad pumpēju.
Ātrāk, ātrāk, kuļu, kuļu, kuļu.
Māte teica: "Preci viņu, bet viņa sviests ir rūgts."
- Tas nav rūgts. Tas ir labāks. - Rūgts sviests nav labāks.
- Rūgts sviests ir labāks. - Nevienam negaršo tavs sviests!
Starp citu, tavs balodis ir miltains.
Mans balodis? Visi mīl manu balodi.
Neviens nemīl tavu balodi. Un zini ko?
Tāpēc cilvēki nenāk uz māju.
Viņi to nevar izturēt.
Tev vajadzētu redzēt viņu sejas.
Viņi saraujas. Viņiem ir slikta dūša.
Zini, kāpēc viņi nenāk? Tāpēc, ka tu esi garlaicīgs.
Tāpēc neaicināja uz tējas ballīti ar Maiklu Finniju.
Viņš teica: "Viņš runā tikai par darbu."
Jo mans darbs ir ļoti interesants, tāpēc.
- Tu taisi mucas. - Jā.
- Mucas ir interesantas. - Nevienam mucas nešķiet interesantas.
Tev mucas nešķiet interesantas, jo tu tās nesaproti.
Mucas tev ir pārāk sarežģītas.
- Mucu nav viegli izveidot. - Tiešām?
Ielikt koku aplī ir grūti?
Tu domā, ka ir viegli ielikt koku aplī?
- Tu esi tik dumja. - Ir viegli ielikt koku aplī.
Tas nāk no koka!
Tas ir apaļš!
Un tas ir mucas lielumā!
Labi. Man nav laika strīdēties. Aizmirsīsim šo visu.
- Jāpabeidz kravāšana. - Labi.
- Es atnesīšu vēl grebumus. - Jā, grebumi - laba doma.
- Kas tas ir? Kas tev tur ir? - Nē, nekas īpašs.
- Kāpēc nevaru paskatīties? - Ja tas būtu īpašs, es ļautu.
Tad kāpēc skaties uz neko?
Lai kas tas būtu, nekas vai kaut kas, es gribu redzēt. Tagad...
Kāpēc tev ir puskailu indiāņu zīmējumi?
Labi, ir ļoti viegli paskaidrot.
Es sāku sviesta biznesu
un grasījos uzlikt viņas attēlu uz burkas.
Es nezināju, ka viņa būs kaila.
Kāpēc tev uz sviesta būtu kaili mašpi indiāņi?
Mašpi? Tie taču ir irokīzi. Es neesmu mežonis.
Kāds viņiem sakars ar sviestu?
- Mana kļūda. Atvainojiet. - Kas tas ir?
Atvainojiet.
Briti nenāk.
- Viņi nenāk. - Ko?
- Mana kļūda. Atvainojiet. - Par ko jūs runājat?
Viņi nenāk šurp.
- Viņi dodas uz Konkordu. - Kas tas viss bija?
Tu traucies lejā no kalna, kliegdams:
"Viņi nāk, viņi nāk."
- Tā man teica. - Kas tev teica, ka nāk briti?
- Daži puiši. - Kas viņi ir?
Forši puiši. Viņi teica: "Dzirdēju, ka nāk briti."
Viņi teica: "Jā. Mums par to jāpaziņo cilvēkiem."
Es teicu: "Ļaujiet to pateikt cilvēkiem. Labprāt iesaistītos."
Viņi teica: "Sarunāts. Tu to vari izdarīt."
Puiši ziņo, ka tuvojas briti,
un tu piesakies visiem to pateikt?
- Vai tā tas notika? - Jā, viņi ir forši puiši.
Varbūt vajadzēja jāt kliedzot: "Briti varētu nākt."
Viņi nāk.
Viņi nenāks šurp.
- Tu teiksi, ka viņi kļūdījās? - Nē.
- Kāpēc ne? - Šie ir forši puiši.
Es neteikšu: "Tu pieļāvi kļūdu. Briti nebrauca tieši tur."
Viņi ne... Viņi nepavadīs laiku ar mani.
- Revīr. - Ko?
Zini, ko tu izdarīji?
Tu mani pamatīgi iegāzi. Paldies.
- Lielisks darbs, Revīr. - Atvainojos.
Bet es neatbildu par jūsu dzīvi, kungs.
Tātad briti nenāk.
Atvainojiet par to, visi. Tā bija... Tā ir mana kļūda.
Briti nenāk.
Smieklīgs stāsts.
Šis...
Revīrs ir traks.
Pilnīgi sajucis.
Izrādās... briti nenāk.
Vai vari tam noticēt?
Viņi nenāk.
Jā, jā, jā. Tas viss ir...
Zini... Jā...
Zini, mēs varam izpakot mantas
un turpināt savu brīnišķīgo dzīvi šeit, un...
Starp citu, kas būs vakariņās? Ceru, ka balodis.
TEKSASA
Teksasas revolūcija bija amerikāņu kolonistu sacelšanās
pret Meksikas valdību.
1836. gada 23. februārī Deivijs Krokets, Džeimss Bovijs
un neliels garnizons, kurā bija 200 Teksasas brīvprātīgo,
nonāca Meksikas armijas spēku, 2000 līdz 3000 karavīru,
ģenerāļa Santas Annas vadībā
aplenkumā notikumā, kas kļuva pazīstams kā Alamo kauja.
Visi aizstāvji tika nogalināti,
un skaitliski viņi bija mazākumā
10 pret vienu, tāpēc nebija izredžu.
Taču bez tā,
iespējams, bija arī pavisam cits iemesls, kāpēc Alamo cieta neveiksmi.
Mūsu pirmais uzdevums ir nostiprināt šo austrumu sienu.
Jā, austrumu sienu. Tai ir nepieciešama nocietināšana.
Noteikti. Pulkvedis Treviss lūdza, lai paņemam munīciju
un novietojam galvenajā laukumā.
- Treviss? - Zinu.
- Domā, ka ir lielais priekšnieks. - Mēs darām visu darbu.
Viņi visu dienu ir savā istabā un izkliedz pavēles.
Viņi neko nedara.
- Nezinu, ko viņi dara. - Tu dari visu.
- Paskaties. - Ļauj tev kaut ko pajautāt.
Šeit nav āra tualetes. Vai tev ir laba vieta?
Man ir vieta, bet man tā nepatīk.
Tā ir pie pekanriekstu kokiem.
Es eju cauri kaktusu dobei.
- Parasti pie šī koka. - Jā. Es to izlūkoju.
- Tev ir vieta? - Man ir laba vieta.
- Kur? - Nu...
Pasaki aptuveno atrašanās vietu.
Tas ir viss, ko tev teikšu. Neko citu nejautā.
Tas ir ziemeļu pusē, kaut kur ārā...
- Tu neatradīsi. - Uz ziemeļiem no Kaktusu tuksneša?
Aizmirsti. Esam beiguši. Lūk, ko teikšu.
Labāku vietu nevarētu atrast.
- Tiešām? - Tā ir fantastiska.
Pie upes atzara?
- Tur zāle ir kuplāka. - Man pietiek.
Tu nedalīsies ar izkārnīšanās vietā?
- Deivij, tu zini, kā jūtos. - Zinu.
Bet neuzzināsi, kur tā atrodas.
Tu man nepateiksi?
Es tev nestāstīšu par izkārnīšanās vietu.
- Tu to neuzzināsi. - Lerij, vecīt.
Es izkārnos vietā,
kas tikpat labi varētu būt sestais līmenis Dantes elles pasaulē.
Un...
- Ko? - Varu uzdot jautājumu?
Droši.
Es tikko sapratu, ka nekad neesmu tevi redzējis bez cepures.
Šī? Neesi mani redzējis bez cepures?
- Ne reizi. - Man patīk. Man piestāv.
Es tevi pazīstu deviņus mēnešus?
- Jā. - Tu to nekad nenoņem.
- Es to esmu noņēmis. - Tiešām?
Neesmu noņēmis? Es to noņemu naktī.
Neviens to nav redzējis noņemtu. Esmu par to runājis ar citiem.
- Kas tas ir, jenots? - Jenots, jā.
Pretīgs maitēdājs.
- Kā tu to varēji valkāt? - Tu saki pretīgi, es saku atjautīgi.
- Viņi ir atkritumu ēdāji. - Ar cepuri lieta ir tāda.
Tā sasaista tērpu kopā.
Pat tajā dienā, kad mēs peldējāmies, tev bija cepure galvā.
- Man nepatīk saule. - Būtība ir tāda...
- Izskatās, ka tu kaut ko slēp. - Es neko neslēpju.
- Tiešām? - Nav ko slēpt.
Varu pastāstīt stāstu? Kādu dienu satiku sievieti.
Man bija cepure. Atstāju labu iespaidu. Es viņu satiku nākamajā dienā.
Man nebija cepures galvā.
Viņa redzēja šo.
Un viņa bija vīlusies.
Es ar to domāju,
ka viņa domāja, ka esmu viņu kaut kādā veidā piekrāpis, uzliekot cepuri.
Man nepatīk, ko tu ar to domā. Esmu atvērta grāmata.
- Kas ir zem cepures, Deivij? - Galva.
- Kas tev ir uz galvas? - Mati.
- Gribētu tos redzēt. - Tāds ir mans tēls.
- Šis te - skaras. - Sapratu.
Nogalināju lāci, kad man bija trīs gadi. Tas ir daļa no tā.
Beidz ar to muļķīgo stāstu par lāci, kad tev bija trīs gadi.
- Tās nav muļķības. - Tu nenogalināji lāci.
- Es nogalināju... - Liecies mierā
- Es neticu. - Man bija 3,5 gadi. Noapaļo uz leju.
- Labi, jā. - Es nogalināju lāci.
Viņš noteikti bija miris.
Nebija.
Viņš mira.
Neteicu, ka nebija žēlastība.
Es tikai teicu, ka nogalināju lāci.
Tu "nogalināji lāci", un tu neesi pliks.
Zem šīs cepures ir mati.
Paskatīsimies uz matiem.
- Gribi redzēt, kas ir zem cepures? - Gribu.
Tikko to izdarīju. Esmu slavens ar veiklumu. Ko?
- Nomierinies, Deivij. - Es tevi uzšķērdīšu
un valkāšu tevi kā savu nākamo cepuri.
Nomierinies, Deivij.
Tu neesi pilkpauris.
- Prieks, ka to noskaidrojām. - Kungs! Meksikāņu armija tuvojas.
- Cik daudz? - Vismaz 2000. Varbūt vairāk.
Divi tūkstoši.
Te mēs esam - 200 teksasiešu, un pretinieku ir desmitkārt vairāk.
Sakiet pulkvedim Trevisam, ka mēs cīnīsimies līdz pēdējam vīram.
- Jā, kungs. - Ieņemam pozīcijas uz mūriem.
Ko? Kas tas bija?
Es teicu, ka cīnīsimies līdz pēdējam vīram.
Tā arī domāju. Vai tas ir prātīgi?
Mēs esam šeit. Mums jāaizstāv Alamo.
Ja mēs visi tāpat mirsim,
kāda tam jēga?
Kāpēc vienkārši neizkārt balto karogu
un neiet mājās?
- Tad mūs uzskatītu par gļēvuļiem. - Kam tas rūp?
Mums šeit jāmirst ar godu!
Es došos ārā un iedvesmošu vīrus.
Aiziet, apšaudiet viņus.
Atvainojiet.
Viņš apakšā ir pliks.
Plika galva.
Bez jokiem, paskatieties uz viņu. Viņam nav matu.
Kas tas ir?
Ak dievs. Krokets ir pliks.
Krokets ir pliks. Krokets ir pliks!
Tāpēc viņš nekad nenoņēma cepuri.
Tiešām pliks.
Es nevaru uzbrukt.
Deivijs Krokets cīnās kā klaburčūska.
Pat ar 10 000 vīru nevaram uzvarēt.
Es nezinu, ko darīt.
Ei, ģenerāli! Apstājieties!
Kungs! Pagaidiet!
Ei, ģenerāli!
Ģenerāli Santa Anna! Kungs! Pagaidiet!
Nomierinies, karavīr, kas noticis?
Ģenerāli Santa Anna... viņam nav matu.
- Kam nav matu? - Kroketam.
Viņš vienmēr valkā jenotādas cepuri.
Jo viņš ir plikpauris!
- Plikpauris? - Jā.
- Krokets ir plikpauris? - Krokets ir plikpauris!
Neviens vīrietis ar matiem neseko plikpaurim.
Nekad. Viņam nav matu - viņam nekā nav.
Viņam nekā nav. Viņš nav vīrietis!
Plikpauris ir smieklīgs!
Plikpauris ir klauns!
Jā, klauns!
Plikpauris ir neveiksminieks. Tātad...
Mēs uzbrūkam Alamo!
Vai vari noticēt, ka tikai 1920. gadā
sievietes Amerikas Savienotajās Valstīs ieguva balsstiesības?
19. grozījuma pieņemšana bija kulminācija gadu desmitiem ilgai cīņai,
ko vadīja tādas sufrāžistes kā Sūzena B. Entonija.
1869. gadā kopā ar Elizabeti Keidiju Stantoni
viņa nodibināja Sieviešu vēlēšanu tiesību asociāciju,
cīnoties par sieviešu tiesībām balsot,
iegūt īpašumu un saņemt vienlīdzīgu izglītību.
Sūzena B. Entonija saskārās ar izsmieklu un mizogīniju,
taču viņas uzticībā nemazinājās vienlīdzīgu tiesību lietai.
Draugs vai ienaidnieks, Sūzena iestājās par to, lai ikvienam būtu vieta pie galda.
1884. GADS - ROČESTERA, ŅUJORKA, SŪZENAS MĀJA
Bet bija daži, kuriem viņa nevēlējās sēdēt blakus.
Cik jauki, ka jūs visi esat šeit pie mūsu vakariņu galda.
Paldies, ka atnācāt. Tas man nozīmē ļoti daudz.
- Sūzena, paldies. - Paldies, ka mūs uzaicināji.
- Alfrēd. - Izskatās brīnišķīgi.
- Paldies, ka uzņēmāt. - Paldies, Herbert.
- Paldies, tante Sūzena. - Protams.
- Noteikti. - Ļoti laipni.
- Ko? - Es teicu, paldies, ka atnācāt.
- Tev vajadzētu atbildēt ar to pašu. - Tas ir interesanti.
Tas ir nevajadzīgs atbildes žests, ja tā padomā,
jo ne jau tu mani uzaicināji.
To izdarīja tava skaistā māsa Edīte. Ar kuru veidoju attiecības.
- Vai tas ir īstais vārds? - Jā.
Ar kuru veidoju attiecības. Viņa uzaicināja.
- Zini, ko es darīšu, Sūzij? - Sūzena.
Es pateikšu.
Tā kā viņa mani uzaicināja,
es viņai atvēlēšu 90% no pateicības.
Skatieties uz maniem 90%.
Liels paldies par uzaicinājumu.
- Nav par ko. - Un tev es došu 10%.
- Paldies. - Jā, bija lieliski.
- Tas ir godīgi. - Labs risinājums.
- Baudīsim maltīti. - Paldies.
Sparģeļi salātos tika audzēti Edītes dārzā.
- Tava māsa? - Ak vai.
Paldies, Edīt.
- Cik gardi. - Viņai prot rīkoties ar dārzeņiem.
- Man patīk palīdzēt lietām augt. - Es piekrītu.
Izskatās, ka tu neēd.
- Kaut kas nav kārtībā? - Jā...
Īsti negribas ēst. Vēlu paēdu pusdienas.
- Jā? Cikos? - Četros.
Četros? Kāpēc tu ēd četros, ja grasies nākt vakariņās?
Es pateikšu. Es biju pārāk izsalcis un esmu ļoti vārgs.
Jā, viņš bija izsalcis.
Tu varēji vienkārši uzkost, krekeri vai kaut ko tamlīdzīgu.
- Sūzij, tāda bija doma. - Sūzena.
Jā, Sūzena, tāda bija doma. Mājā nebija krekeru.
- Visiem mājās ir krekeri. - Tev ir krekeri?
- Protams. - Man parasti ir krekeri.
Man nebija krekera. Krekeris ir svarīgākais uzkodā.
- Un tāpēc pagatavoju sviestmaizi. - Sviestmaizi?
Tai virsū bija grilēti sīpoli...
- Viņam garšo grilēti sīpoli. - Sagriezu četrās daļās.
Gribēju apēst ceturtdaļu. Viena ceturtdaļa kļuva par divām,
un trim ceturtdaļām...
- Zinu, kā tas ir. - Jā. Atvaino.
Šķiet, ka esi vīrietis ar vāju paškontroli.
Paklausieties.
Katru mirklī, kad esmu šīs sievietes tuvumā un viņai nepieskaros,
es izrādu milzīgu savaldību.
Tu neko neēdīsi?
- Izskatās, ka nē. - Kāpēc tad vispār atnāci?
Pirmkārt, tu nenožēlosi, ka esmu šeit.
- Esmu kā papildinājums? - Pilnīgs papildinājums.
Redzēsi. Tādu personību nesastop katru dienu.
- Tas nu ir skaidrs. - Man ir daudz ko piedāvāt, ne tikai ēšanu.
- Kā pārējiem garšo ēdiens? - Ļoti garšīgi.
- Jā. - Paldies.
- Tiešām. - Cik maza dakšiņa.
- Kāda tai ir jēga? - Tā ir dakšiņa salātiem.
Kāpēc šai dakšiņai jābūt mazākai par to, ar kuru ēd pamatēdienu?
Kāpēc ēst no šķīvjiem? Kāpēc vajadzīgi naži?
Kāpēc vajadzīgas glāzes? Tā tas ir.
Dažas lietas pastāv paraduma dēļ un tām nav nekādas jēgas.
Mana doma par vēlēšanu tiesībām ir tāda pati. Dažreiz lietām ir jāmainās.
- Jā. - Noteikti.
Ziniet ko? Kā jums patīk šī teorija?
Mums vajadzētu ēst salātus ar lielo dakšiņu,
lai mēs ēstu veselīgāk un ēstu vairāk salātus.
Mazajai dakšiņai vajadzētu būt paredzētai pamatēdienam, lai tu ēstu mazāk.
- Redzat, ko izdomāju? - Inovācija.
Tu esi tik gudrs.
- Izcili. - Ko?
Viņam tiešām ir taisnība.
Ja paskatās uz nažiem, tie ir vienāda izmēra.
Identiski.
Jā, identiski. Kurš gan vēl ieteiks dakšiņu apmaiņu? Neviens.
- Kā pusdienot ar zinātnieku. - Esmu papildinājums.
Kur citur dabūsiet tādus komentārus?
Ne no šiem diviem stīvajiem.
Es par to nekad nebūtu iedomājies.
Šie kungi ir cienījami pilsoņi.
Alfrēds šeit ir lielākais dzirnavu īpašnieks Rietumņujorkā.
Mēs nodarbinām vairāk kā 120 bērnu.
Vai varam pacelt glāzes?
- Tostu, Edīte? - Jā, jā.
Kur ir vīns?
- Mēs saskandinām ar ūdeni. - Šis ir ūdens?
- Es nelietoju alkoholu. - Ja mums būtu vīns, cilvēki kļūtu brīvāki.
- Mēs praktizējam atturību. - Jā.
- Mēs, atturības kustībā... - Atturība...
...uzskatām, ka alkohols ir ļaunums, kas ir jāizskauž.
Mēs dzīvojam mērķtiecīgu dzīvi.
Izskatās, ka tev ir jautri.
Lieliski pavadu laiku. Jā, tiešām. Es lieliski pavadu laiku.
Tu redzi, cik tas ir netaisnīgi.
Tāpēc, ka tev nepatīk peldēties, neviens cits nevar iet ūdenī?
- Mana māja, mani noteikumi. - Pēc vakariņām būs portvīns?
- Nebūs portvīna, Herbert. - Arī ne heresa?
Mērenība. Mēs šajā mājā uzskatām,
ka tas ir ļaunums.
- Tev tas jāredz dzirnavās. - Tā ir problēma.
- Bērni dzirnavās dzer. - Un viņi daudz raud.
Vai tu atbalsti to, ka bērni dzirnavās dzer?
Man bērni tik ļoti nepatīk, ka man ir vienalga, ko viņi dara.
- Sūzena. - Jā, mīļais?
Mēs neesam pieminējuši jauno izgudrojumu,
ko jūs tikko uzstādījāt - elektrību.
Šīs laternas un lustras, cik skaistas.
Es nezinu.
Sveču mirdzumā ir kaut kas tāds, ko joprojām novērtēju.
Man labāk patīk tauki un vasks.
- Es ticu progresam. - Tā ir, un tas ir drošāk.
- Drošāk kā vasks un liesmas? - Pareizi.
- Kā tevi sauc? - Herberts.
Herberts, labi.
Gribēju to paturēt prātā,
ja nu gadījumā mēs atkal nejauši satiktos,
jo tā nebūs ieplānota tikšanās.
Uz ko jūs tēmējat?
Jāsaka, šī elektrība ir kaut kas vienkārši fantastisks.
Man arī to vajag. Kas ir tavs elektriķis?
- Es neatceros. - Tiešām? Tu neatceries?
Tiešām? Tiešām, tu neatceries?
Edīte, man jārunā ar tevi par mērcēm.
- Lūdzu, nāc uz virtuvi - Atvainojiet.
- Paskatieties uz šo sievieti. - Beidz.
- Vai esat redzējuši tādu skaistumu? - Viņa ir brīnišķīga.
Grūti noticēt, ka šīs divas ir cēlušās no vienas dzemdes.
- Viena noteikti ir adoptēta. - Man vajag iedzert.
- Tiešām? - Noteikti.
- Ak, tu blēdi. - Ak, Lorens.
Kas tev kait, ka tu atvedi šo idiotu?
Man viņš tik ļoti patīk. Tu esi barga pret viņu.
Es neesmu. Ar viņu kaut kas nav.
Viņš ir gudrs. Dakšiņas lieta bija ģeniāla.
Beidz. Viņš ir sliktāks par to cirka mākslinieku.
Es teicu, lai nepiemini Karlu Zobenu Rijēju
- vairs nekad. - Es aizrāvos.
Lorensam bija taisnība.
Es viņu uzaicināju. Viņam vajadzēja pateikties man.
Labi. Es centīšos to pieņemt.
Es centīšos būt iecietīga, jo es tevi mīlu.
- Paldies, Sūzena. - Ko lai ar tevi iesāk?
- Par manu jauno mīļāko vakariņu viesi. - Ko pie velna tu dari?
- Vai tas ir alkohols? - Nē, tas ir sālsēteris.
Kā tad.
Tas palīdz savaldīt manu seksuālo kāri.
Nabaga sieviete, es par viņu uztraucos.
- Edīte. - Piedod, Sūzena.
Tu slikti ietekmē.
Mēs visi neesam tik nevainojami kā tu.
Tas attiecas uz sievieti. Varat iedomāties, cik pievilcīga.
Labi. Ejam tālāk.
Negribu iedomāties.
Sūzena, vai esi gatava tikties ar Kongresu?
Esmu tik satraukta.
Mēs esam sagatavojuši grozījumu,
ko iesniedzam Kongresam,
lai sievietēm būtu balsstiesības.
- Pareizi! Tieši tā! - Jā.
Jā. Jā.
Vai tu viņu dzirdēji?
- Vai tu klausies? - Jā.
- Labs joks. - Tas ir smieklīgi.
- Kas tur tik smieklīgs? - Tu nerunā nopietni.
Tas ir ļoti nopietni.
- Esmu veltījusi dzīvi, lai to sasniegtu. - Šī ir skumja diena.
Tas izskatās absurdi.
Sievietes nevar balsot.
Kāpēc sievietēm nevajadzētu balsot?
Mēs jums izdarām pakalpojumu, neļaujot jums balsot.
Dieva priekšā vīrieši un sievietes ir radīti vienlīdzīgi.
- Jā. - Mums ir jābūt vienlīdzīgām tiesībām.
- Jā. - Beidz, Sūzena.
- Sūzena. - Beidz, Sūzena.
Kāpēc gan sievietes nevarētu balsot?
Tieši tā, Lorens, kāpēc?
Man šķiet, ka man ir ideja.
Man ir ideja.
Es noliedzu apgalvojumu attiecībā uz balsošanu.
Manuprāt, ja sieviete ir pievilcīga un spējīga piesaistīt vīrieti,
viņai nevajadzētu būt tiesībām balsot.
Tādai skaistai sievietei kā Edīte jābūt
mājās, jāgatavo, jārūpējas par bērniem.
Bet citas -
tās, kuras pretējam dzimumam vispār nešķiet pievilcīgas,
briesmīgas sievas, ķildnieces, raganas, vecmeitas,
šīm sievietēm vajadzētu ļaut balsot.
- Tas ir labs kompromiss. - Tas šķiet saprātīgi.
- Kas pieņem šo lēmumu? - Es labprāt to daru.
- Kāpēc tieši tu? - Jebkurš vīrietis to varētu izdarīt.
- Jebkurš vīrietis ar vīziju. - Piemēram, Edīte,
man ļoti žēl, bet, mana mīļā, tu nevari balsot.
- Paldies. - Eleonora, tu arī nevari balsot.
- Marta, nevari balsot. - Cik jauki.
Klāra, piedod.
Un tu, Sūzena.
Tu...
- Vari balsot. - Ko? Kāpēc?
Jo... Jā. Jūs zināt.
Paldies par atļauju, bet man tā nav vajadzīga.
Mēs ar Elizabeti Stantoni sagatavojām grozījumu projektu,
un cerams, ka vairums vīriešu Kongresā nedomā tāpat kā jūs, Lorens.
Pamanīju, ka pavadi daudz laika kopā ar Elizabeti Keidiju Stantoni.
Mēs esam ļoti tuvas. Strādājam kopā gadiem ilgi.
- Jā, jūs esat ļoti tuvas. - Jā, palīdzēja uzrakstīt grozījumu.
Varētu teikt, ka ļoti, ļoti tuvas.
Sāku just, ka varbūt ir laiks tev doties prom, Lorens.
- Manuprāt, mums vajadzētu balsot. - Balsosim.
Kurš domā, ka ir pienācis laiks Lorensam aiziet?
Protams, tikai vīrieši var balsot.
Edīte, piedod man,
bet es domāju, ka tev vajadzētu pazust no manas mājas, Lorens.
Tu ēdi pirms atnāci, tev nepatīk dakšiņas,
tev negaršo ēdiens, tu dzer, un tu negribi, lai mēs balsotu.
Šajā mājā sievietēm ir tiesības balsot.
- Vācies. - Tu mani padzīsi?
Vācies prom.
Labi. Es eju, Sūzij.
Nāc, Edīte. Ejam.
Piedod, Lorens.
Viņa ir mana māsa.
Tagad ej prom.
- Nu... - Labi.
Varbūt tagad varam ieturēt jaukas vakariņas.
Tur viņš nāk.
Un vēl viena lieta, Sūzena B. Entonija.
Tev nav man jāsaka, ko nozīmē B.
Un mazā dakšiņa tev.
Mazā dakšiņa!
Ārā!
1969. gada 20. jūlijā
Nīls Ārmstrongs un Edvins "Bazs" Oldrins kļuva par pirmajiem cilvēkiem uz Mēness.
Ārmstrongs izgāja pirmais,
sakot slavenos vārdus: "Tas ir mazs solis cilvēkam,"
"bet milzīgs lēciens cilvēcei."
Tas bija cilvēces izpētes augstākais sasniegums,
kas šķiet vēl jo iespaidīgāks, ja padomā,
ka viņi traucās cauri kosmosam četras dienas mazā metāla kapsulā,
ko vadīja NASA dators,
kurš bija miljons reižu mazāk jaudīgs par jūsu viedtālruni.
Visa lidojuma laikā Nīls un Bazs pastāvīgi sazinājās
ar lidojuma vadības centru Hjūstonā, un nesen ir publiskoti jauni ieraksti,
kas parāda viņu ceļojumu citā gaismā.
Augstums - 6400 m. Viss joprojām izskatās ļoti labi.
Hjūstona, sniedziet informāciju par signālu, kas atskanēja plkst. 12.02.
Labi, izskatās labi, Nīl. Augstums tagad ir 6400 m.
- Izskatāties labi, Ērgli. - Saprotu.
Ko tu uzdāvināji palaišanas puišiem?
Ko? Palaišanas puiši?
- Par ko tu runā? - Es nopirku golfa nūjas.
Tu uzdāvināji palaišanas puišiem dāvanu? Vai tu joko?
- Kāpēc tu to darīji? - Viņi mūs sūta uz Mēnesi.
- Es viņiem neko neuzdāvināju. - Tas nekas.
Nē. Viņi droši vien domā, ka esmu kaut kāds skopulis,
nepateicīgais vai kas līdzīgs.
- Esmu pārliecināts, ka viņi tā nedomā. - Šķiet dīvaini,
ka tu viņiem kaut ko uzdāvināji.
Viņi par to runās.
Kad ej pie kāda vakariņās, vai tu ierodies tukšām rokām?
Jā.
- Tas ir slikti. - Kāpēc?
Ja man pa ceļam uz vakariņām kaut kas jāpērk,
es pat negribu iet.
- Neaicini mani. - Es neko sliktu ar to nedomāju.
Tas bija jauks žests.
Jā. Tādas lietas man nekad neienāk prātā.
Man vajag, lai kāds pastāstītu par savu žestu,
lai es varētu atkārtot.
- Es nekad nedomāju par žestiem. - Tā bija tikai maza lieta.
Sagādāju dāvanu palaišanas puišiem.
Augstums 1280 m.
Varat nolaisties, beidzu.
Sapratu. Nolaižos, 1220 m.
Tu būtu varējis man pateikt. Nesaprotu, kāpēc neteici.
- Sagādā atgriešanās dāvanu. - Atgriešanās dāvanu?
Paņem kaut ko no Mēness. Akmeni.
- Akmeni? - Jā.
Esi traks? Es paturēšu akmeņus.
Tu paturēsi visus akmeņus no Mēness?
Jā. Es ņemšu daudz akmeņu.
Daudz.
- Tu norisi akmeņus? - Es atnesu veļas maisu.
Tu paņēmi līdzi maisu akmeņiem? Tas nav zinātniski.
Es salikšu akmeņus maisā. Tie ir Mēness akmeņi, muļķīti.
Tie nav pārbaudīti.
Ar šiem akmeņiem mēs varam nopelnīt miljonus. Sāc domāt ar galvu.
Tu vari nopelnīt, uzstājoties ar lekcijām.
Tev nav jāatved akmeņi, jāizdala vai jāpārdod.
- Labi, labāk nesaki ne vārda. - Atvainojos.
- Es negribēju tevi apbēdināt. - Tas mani kaitina.
- Piedod. - Aizmirsīsim to.
Vai varam apstāties?
Mēs nolaidīsimies uz Mēness.
Mēs nolaižamies uz Mēness! Mēs nolaižamies uz Mēness!
Mēs nolaižamies uz Mēness.
Sapratu, dota atļauja nolaišanās uzsākšanai, 914 m.
- Sapratu. Nolaižamies 314 m augstumā. - Labi radara dati.
Tagad esam pieejas fāzē. Viss izskatās labi.
Starp citu, man šķiet, ka esmu izdomājis labu sakāmo,
kad pirmo reizi uzkāpšu uz Mēness. Labi?
Ko? Ko tu ar to domā?
Es būšu pirmais cilvēks, kas uzkāps uz Mēness.
Man jāsaka kaut kas dziļdomīgs, ar nopietnību.
- Man kaut kas ienāca prātā. - Kas teica, ka tu būsi pirmais?
- Viņi teica. - Kas viņi ir?
NASA. Palaišanas puiši.
Tagad tu pirmais uzkāpsi uz Mēness?
- Neviens man par to neteica. - Viņi teica.
- Viņi tev neteica? - Nē.
Tātad, ko tu par to domā?
"Tas ir mazs solis cilvēkam,"
"bet milzīgs lēciens cilvēcei."
Tas ir draņķīgi.
Ak kungs, cik tas ir draņķīgi. Tas ir briesmīgi.
- Ko...? - Tas ir tik banāli.
Es varēju izdomāt labāku frāzi
par to garlaicīgo "viens mazs solis cilvēkam".
Tu vari labāk? Kas tev ir?
- Es varu labāk miegā. - Pasaki man frāzi, ja tā neder.
"Aizved mani uz mēnesi un ļauj spēlēties starp zvaigznēm."
- Kā dziesmā. - Kādā?
- Tā ir dziesma "Fly Me to the Moon". - "Fly Me to the Moon"?
- Sinatra. - Neesmu dzirdējis.
Tu neesi dzirdējis dziesmu, bet citēji dziesmas vārdus?
Kāpēc tu nesāc dziedāt "Summer Wind"?
"Aizved mani uz Mēnesi, ļauj paspēlēties..."
"Parādi, kāds ir pavasaris uz Jupitera un Marsa."
Ak, jā, tas... Tu esi... Sasodīts, tev taisnība. Tā ir dziesma.
Kad nolaidīsies uz Mēness, saki:
"Ja es varu nokļūt šeit, es nokļūšu jebkur."
Labi, kā būtu ar šo? Es paņemu akmeni, labi?
Izliekos, ka to ēdu. Un saku:
- "Gouda." - "Gouda"?
Jā, "Gouda". Tas siers.
- Jā, es sapratu. - Smieklīgi. Tev nav humora izjūtas...
Tā ir tava lieta. Tev nav humora izjūtas.
Es varētu stāstīt jokus, tu neko nesaņemtu.
- Ko? - Viņiem vajadzēja lūgt to pateikt.
- Tāpēc, ka esmu radošs. - Tik radošs, ka tu citēji Sinatru.
- Es vidusskolā pēlēju daudz lugās. - Labi.
Spēlēju Brauningu lugā "The Barretts of Wimpole Street".
Es biju fantastisks.
Tas, ka tu spēlēji "The Barretts of Wimpole Street",
nenozīmē, ka esi radošs.
Par mani rakstīja skolas avīzē.
"Bazs Oldrins ir Roberts Braunings." Viņi rakstīja ar lielo burtu "ir".
Vai atceries kādas frāzes? Varbūt varētu vienu pateikt uz Mēness.
Ērgli, Hjūstona, sāciet motorizēto nolaišanos.
Sapratu, gatavojamies nolaisties.
Mēs dodamies.
Nelietis.
Tagad es zinu, kāpēc uzdāvināji dāvanu.
Tu gribēji pirmais spert kāju uz Mēness...
- Ko? - Tu ar kukuļdošanu nokļuvi uz Mēness.
Es viņiem uzdāvināju dāvanu, jo tā dara.
Kam pērk komandai dāvanas? Varu derēt, ka neviens.
Neviens nav sūtīts uz Mēnesi.
Ak, Dievs, tu esi tik izmisis. Tu esi viltvārdis.
- Viltvārdis? - Jā.
Edvins. Sauc sevi par "Bazu".
Kāpēc? Tāpēc, ka skan stilīgi? Tu esi Edvins Oldrins.
Es arī to mainītu, jo "in" abos vārdos skan dīvaini.
- Piedod. - Tu pats sev izvēlies vārdu
- desmitgadīgam puikam. Bazs. - Jā.
Ļauj kaut ko pateikt, muļķi. Kad man bija pieci gadi,
tā vietā, lai zvanītu pie draugu durvīm, es teicu:
"Bazz, bazz, bazz," un vārds pielipa.
Visām mammām patika. "Bazs ir klāt."
- Nedomāju, ka tā ir. - Tu domā, ka es to izdomāju?
- Manuprāt, tu melo. - Es meloju?
Tu man četras reizes teici, ka tev bija sekss ar Rokija Marsiano meitu.
Tā bija, un tas bija fantastiski.
Rokijs Marsiano neļautu nevienam vārdā Bazs tuvoties meitai.
Rokijs Marsiano satika mani. Es viņam patiku.
Tāpēc nesaki, ka Rokijs Marsiano neļāva gulēt ar Lūsiju.
Jo viņš man atļāva, un arī Lūsija atļāva.
Viņš "ļāva" tev nodarboties ar seksu ar savu meitu? Tas izklausās...
Kāda baisa vienošanās tev bija ar Rokiju Marsiano?
Ērgli, augšā viss kārtībā?
- Nolaižos... 213 m. - Ērgli, varat nolaisties, beidzu.
Klausies, Nīl.
Es neticu, ka NASA tev teica, ka tu būsi pirmais uz Mēness.
- Jā, viņi teica. Es neesmu melis. - Nē, viņi to neteica.
- Tu esi melis. Tu esi melis. - Tu esi melis. Tu esi melis.
- Tu esi melis. - Tu esi melis.
Mēs dzirdam, Ērgli.
Šeit ir Miera bāze. Ērglis ir nolaidies.
- Ērglis ir nolaidies. - Ērglis ir nolaidies.
- Ērglis...
- Ērgļa no... - Mēs esam nolaidušies.
Jā, mēs... Jā.
Labi, dzinējs ir apstādināts. Izskatās labi, beidzu.
Sākam.
EVA virzās uz priekšu lieliski.
Beidz. Tu sabojā nosēšanos uz Mēness. Mēs esam televīzijā.
Melis.
Ej iekšā.
Tas ir viens mazs solis cilvēkam,
viens milzīgs lēciens cilvēcei.
Atgriezies! Tu, nelieti!
Tu visu sabojā, Edvin.
Esmu Bazs.
- Tu, muļķi! - Tu esi pārāk skops.
- Sagādāji komandai dāvanu. - Tie puiši tevi ienīst.
Tāpēc negribēja, lai tu ietu pirmais.
Tu esi pielaidējs.
Nost no manis.
- Manas brilles! - Ienīstu tevi!
Tulkoja: Anete Vecvērdiņa-Ūdre