ŽIVLJENJE, LARRY IN ISKANJE NESREČE Nekakšna zgodovina Amerike
DEWEY PREMAGAL TRUMANA
18. aprila 1775 zvečer
je Paul Revere dobil nalogo, da odjezdi v Lexington v Massachusettsu
in sporoči, da bodo britanski vojaki iz Bostona
kmalu krenili na podeželje severozahodno od mesta.
Revere se je odpravil na pot
in ko se je pri Charlestownu za las izognil, da bi ga ujeli,
je spremenil smer in jezdil skozi Medford,
kjer je koloniste opozarjal na bližajoči se napad.
Saj veste: "Britanci prihajajo! Britanci prihajajo!"
Reverjev pogumni podvig je rešil veliko življenj,
nehote pa jih nekaj uničil.
Britanci prihajajo! - Bežati moramo!
Britanci prihajajo! Britanci prihajajo!
Bog nam pomagaj! - Britanci prihajajo!
Pohiteti moramo. - Bežite!
Tecite na življenje in smrt! - Jebenti, Britanci! Britanci prihajajo!
Britanci prihajajo!
Moj bog. Elsbeth! Elsbeth!
Ja? Kaj se dogaja? - Britanci prihajajo.
Britanci prihajajo. - Kaj?
Spakirati morava in se pobrati od tod. - Kam bova šla?
Ne vem. - Lahko greva k moji sestri v Ipswich.
K tvoji sestri? - Ja.
Ne, huda puritanka je. Ne moreva tja. Pred vsakim obrokom 45 minut moli.
Za kaj je sploh hvaležna? Polovica njenih otrok je mrtvih.
Ima še pet dobrih. - Prav, pojdiva k tvoji sestri.
Spakiraj stvari. - Vzamem korenje?
Korenje, ja. Dober prigrizek. - Kaj pa jajca?
Jajca za na pot s konjem? Si zmešana?
Zbirko peres boš vzel? - Niso navadna peresa.
Gosja peresa so. Zbirko imam že od otroštva.
To pero je držal John Winthrop na dan, ko je umrl za plevritisom.
Mama mora z nama. - Tega ne boš vzela.
To je njen portret na poročni dan. Imela je 25 let.
Ženska je bila zmaj. - Skrinja je od obeh.
Pusti ... - Vzela bom mamo.
Prosim! Mrtva je! - Daj to babnico ven iz ...
Prosim, pusti jo tukaj. Tega že ne bova vozila s sabo.
Veš, kaj mi gre na živce pri tebi? - Samo masla ne omenjaj.
Resno? - Točno tako.
Ni ga, ki bi slabše pinjil maslo.
Ne bi ga spinjil, pa če bi šlo za življenje.
Kako si drzneš? Nihče ga ne pinji bolje od mene.
Grem v smeri urinega kazalca. Potem tolčem, tolčem.
Hitreje, hitreje, pinjim, pinjim.
Mama so rekli: "Kar vzemi ga, ampak njegovo maslo je grenko."
Ni grenko, dobro maslo je. - Grenko maslo ni dobro.
Grenko maslo je dobro. - Nihče ne mara tvojega masla!
Mimogrede, tvoj golob je suh.
Moj golob? Vsi ga obožujejo.
Nihče ga ne mara. In veš, kaj?
Zato nihče ne pride na obisk. Ker ga ne prenesejo.
Morala bi videti njihove obraze. Kar zvija jih. Slabo jim je.
Veš, zakaj ne prihajajo na obisk? Ker si dolgočasen.
Zato nisi dobil vabila za čajanko pri Michaelu Finneyju.
Rekel je: "Samo o delu govori."
Ker je moje delo zelo zanimivo.
Sode delaš. - Ja.
Sodi so zanimivi. - Nikomur se ne zdijo zanimivi.
Tebi se ne zdijo zanimivi, ker jih ne razumeš. Preveč so zapleteni zate.
Ni enostavno izdelati sod. - Res? Je težko postaviti les v krog?
Misliš, da je lahko spraviti les v krog? Si pa res zabita.
Lahko ga je spraviti v krog. Saj je vendar iz drevesa.
Ki je okroglo. Takšne oblike kot sod!
Nimam časa za pričkanje. Pustiva to. Spakirajva do konca.
Vzela bom še nekaj rezbarij. - Ja, pametno.
Čakaj. Kaj imaš to? - Nič ni.
Če ni nič, zakaj ne pokažeš? - Če bi bilo kaj, bi ti pokazal.
Zakaj bi gledala, če ni nič? - Če je kaj ali ne, bi rada videla.
Zakaj imaš slike Indijanke zgoraj brez?
No, dobro. Razlaga je zelo preprosta.
Lotevam se posla z maslom in hotel sem njeno sliko na embalaži.
Nisem vedel, da bo gola.
Zakaj bi imel gole Indijanke Mašpi na maslu?
Mašpi? Irokezinje so. Saj nisem barbar.
Kaj imajo sploh z maslom?
Moja napaka. Se opravičujem. - Kaj pa je to?
Žal mi je. Britanci ne prihajajo.
Ne bo jih. - Kaj?
Zmotil sem se. Se opravičujem. - Kaj pa govoriš?
Ne gredo sem, ampak v Concord. - Concord? Kaj je bilo potem tisto prej?
Pridirjal si po hribu navzdol in kričal: "Prihajajo, prihajajo!"
Tako so mi rekli. - Kdo ti je rekel, da prihajajo?
Neki možakarji. - Kdo so bili?
Neki kul možakarji. Rekli so: "Menda prihajajo Britanci."
In potem: "Ja, sem slišal. Povedati moramo ljudem."
Potem sem jaz rekel: "Bom jaz. Rad bi sodeloval."
In so rekli: "Ja, kar daj, Paul."
Rekli so, da prihajajo Britanci, ti pa si se javil, da vsem poveš?
Tako se je to odvilo? - Ja, ampak so kul možakarji.
Bolje bi bilo, če bi kričal: "Britanci mogoče prihajajo."
Saj prihajajo, samo ne sem.
Jim boš povedal, da so se zmotili? - Ne.
Zakaj ne? - Ker so res kul.
Ne bom rekel: "Zmotili ste se. Britanci ne prihajajo sem."
Ne bi se več družili z mano.
Revere. - Kaj?
Veš, kaj si mi naredil?
Grdo si me zafrknil. Hvala. Res bravo, Revere.
Se opravičujem, ampak ne odločam o vašem življenju.
Britanci torej ne prihajajo.
Se vam res opravičujem. Pomota.
Britanci ne prihajajo.
Zabavna zgodba.
Zabavna zgodba. Tale ...
Tale Revere je pa res usekan. Kakšen kolešček mu manjka.
Vse tako kaže, da Britanci ne prihajajo.
Si lahko misliš? Ne bo jih.
Ja, vse to ... Saj veš ...
Torej lahko razpakirava
in nadaljujeva to lepo življenje.
Kaj bo za večerjo? Upam, da golob.
TEKSAS
Teksaška revolucija je bila vstaja ameriških naseljencev
proti mehiški vladi.
23. februarja 1836 je Davyja Crocketta, Jamesa Bowieja
in približno 200 teksaških prostovoljcev
oblegalo 2000 do 3000 mehiških vojakov pod poveljstvom generala Santa Anne
v bitki, ki je postala znana kot bitka za Alamo.
Vsi branilci so padli.
Ker jih je bilo desetkrat manj, so imeli le malo možnosti za zmago.
Toda poleg tega
je Alamo morda padel iz popolnoma drugega razloga.
Najprej moramo utrditi vzhodni zid.
Tako je, ja, vzhodni zid. Treba ga je utrditi.
Vsekakor. Polkovnik Travis je ukazal, naj strelivo prenesemo na glavni trg.
Travis? - Saj vem.
Ima se za velikega šefa. - Naredimo pa vse mi.
Ves dan so notri, samo ukazujejo, naredijo pa nič.
Sploh ne vem, kaj delajo. - Vse narediš ti.
Kdo pa drug. - Nekaj mi povej.
Zunaj ni latrine. Imaš kakšen dober kotiček?
Enega imam, ampak ni ravno idealen.
Tam pri tistih hikorijih. Skozi nasad kaktusov grem.
Po navadi k temu drevesu. - Ja, videl sem ga.
Imaš ti svoj kotiček? - In to zelo dobrega.
Kje pa? - Saj veš ...
Samo približno mi povej.
Samo en podatek ti bom dal. Drugega me ne sprašuj.
Je na severni strani ... Ne, ne boš ga našel.
Severno od Kaktusove pustinje? - Pozabi. Nič več ne bom rekel.
Samo še tole ti povem. Boljšega kotička ne bi našel.
Res? - Fantastičen je.
Je pri rečnem razcepu? Tam je trava bolj bujna.
Nič več ne bom rekel. - Ne boš izdal, kje opravljaš potrebo?
Davy, saj veš, kaj mi pomeniš. - Vem.
Ampak ne boš izvedel, kje je moj kotiček.
Mi res ne boš povedal? - Ne bom ti povedal, kam hodim na potrebo.
Nikoli ne boš izvedel. - Daj no, Larry.
Potrebo opravljam na kraju, ki je kot šesti krog Dantejevega pekla.
In ...
Kaj je? - Te lahko nekaj vprašam?
Seveda. - Pravkar sem ugotovil,
da te še nikoli nisem videl brez te kape.
Te kape? Še nikoli me nisi videl brez?
Niti enkrat. - Kapa mi je zelo všeč.
Poznam te že osem, devet mesecev, pa je nisi nikoli snel.
Ja, pa sem jo. - Res?
Samo najbrž nisi videl. Včasih jo snamem ponoči.
Še nihče te ni videl brez. Govoril sem z več ljudmi.
Kaj sploh je? Rakun? - Rakun, ja.
Nagnusen mrhovinar. Kako ga lahko nosiš na glavi?
Zate nagnusen, zame iznajdljiv. - Z odpadki se hranijo.
Glede tega pokrivala ... Lepo poveže celotno opravo.
Še ko smo šli plavat, si imel kapo na glavi.
Ne maram preveč sonca. - Bistvo je,
da se zdi, kot da nekaj skrivaš. - Ničesar ne skrivam.
Res? - Nimam česa skrivati.
Ti lahko povem zgodbo? Zadnjič sem v parku spoznal neko žensko.
Imel sem kapo in naredil dober vtis. Naslednji dan sem jo spet srečal.
Tokrat brez kape. Videla je tole.
Bila je precej razočarana. Hočem reči, Davy,
da se ji je zdelo, da sem jo s pokrivalom nekako zavedel.
Ni mi všeč, kar namiguješ. Ne, ničesar ne skrivam.
Kaj je pod to kapo, Davy? - Glava.
In kaj je na glavi? - Lasje.
Rad bi jih videl. - To je pač moj videz.
Vse tole, te resice. - Saj razumem.
Ko sem imel tri leta, sem ubil medveda. To je del tega.
Nehaj s to bedasto zgodbo o medvedu, ko si bil star tri leta.
Ni bedasta. - Nisi takrat ubil medveda.
Ubil sem ga ... - Lepo te prosim.
Temu že ne verjamem. - Imel sem tri leta in pol. Zaokroženo tri.
Ja, seveda. - Dejansko sem ubil medveda.
Gotovo je bil že mrtev. - Ni bil mrtev. Umiral je.
Nisem rekel, da ga nisem ubil iz milosti. Sem ga pa ubil.
Ja, s tremi leti si ubil medveda in nisi plešast.
Pod tem pokrivalom so lasje. - Pokaži jih.
Bi rad videl, kaj je spodaj? - Ja.
Sem že pokazal. Znan sem po svoji hitrosti. Kaj ...
Počasi, Davy? - Razparal te bom
in iz tebe naredil naslednje pokrivalo.
Počasi, Davy. Počasi.
Nisi plešast. Nisi plešast.
Me veseli, da ti je jasno. - Gospod. Mehiška vojska prihaja.
Koliko mož? - Vsaj dva tisoč. Morda še več.
Dva tisoč.
Nas Teksašanov pa dvesto. Deset na enega.
Polkovniku Travisu povej, da se bomo borili do zadnjega moža.
Da, gospod. - Na obzidje!
Kaj? Kaj si rekel? - Pravim, da se bomo borili do zadnjega.
Se mi je zdelo, da si to rekel. Je bilo to res pametno?
Tukaj smo. Moramo braniti Alamo.
Če bomo vsi umrli, v čem je smisel?
Zakaj ne dvignemo bele zastave in ne gremo lepo domov?
Izpadli bi kot strahopetci. - Koga briga?
Umreti moramo častno!
Šel bom tja in navdihnil može.
Dajmo, prižgimo jih.
Zelo mi je žal.
Spodaj je plešast.
Baliunkugla. - Poglej ga, brez las je.
Kaj pa je to?
Moj bog, Crockett je plešast.
Crockett je plešast! Plešast je!
Zato nikoli ne sname pokrivala.
Zelo plešast je.
Ne morem napasti.
Davy Crockett se bori kot klopotača.
Niti z deset tisoč možmi ne moremo zmagati.
Ne vem, kaj naj storimo.
General, stojte!
Gospod! Počakajte!
Ej, general!
General Santa Anna! Gospod, stojte!
Pomiri se, vojak. Kaj pa je?
General Santa Anna, brez las je.
Kdo je brez las? - Crockett.
Vedno nosi pokrivalo iz rakuna.
Ker je plešast!
Plešast? - Ja.
Crockett je plešast? - Plešast je.
Moški, ki ima lase, že ne bo sledil plešcu.
Nikoli. Če nima las, nima ničesar.
Ničesar nima. Sploh ni moški! Plešast moški je bedast!
Plešast moški je šema. - Ja, šema je.
Plešast moški je zguba. Zatorej ...
V napad na Alamo!
Si lahko mislite, da so ženske v ZDA volilno pravico dobile šele leta 1920?
Sprejetje 19. amandmaja je bilo vrhunec večdesetletnega boja,
ki so ga vodile sufražetke, kot je bila Susan B. Anthony.
Leta 1869 je z Elizabeth Cady Stanton
ustanovila Združenje za volilno pravico žensk,
ki se je borilo, da bi ženske lahko volile,
imele lastnino in enak dostop do izobraževanja.
Susan B. Anthony se je nenehno soočala z zasmehovanjem in ženomrzništvom,
vendar ni nikoli odstopila od boja za enake pravice.
Naj je šlo za prijatelje ali nasprotnike, je zagovarjala, da ima vsak mesto za m izo.
1884, ROCHESTER, NEW YORK, DOM SUSAN B. ANTHONY
Vendar si ob nekaterih vseeno ni želela sedeti.
Kako lepo, da ste vsi prišli na mojo večerjo.
Hvala za obisk. To mi ogromno pomeni.
Hvala tebi, Susan. - Hvala za povabilo.
Ah, Alfred. - Videti je čudovito.
Hvala, da ste nas povabili. - Hvala, Herbert.
Hvala, teta Susan. - Seveda, z veseljem.
Kaj je? - Zahvalila sem se, da ste prišli.
Zdaj pričakujem odziv. - Zanimivo razmišljanje.
Če dobro pomislite, odziv ni potreben.
V resnici me niste povabili vi, ampak vaša sestra Edith, ki ji dvorim.
Je to prava beseda? - Ja.
Ki ji dvorim. Ona me je povabila.
Takole se zmeniva, Susie. - Susan.
Takole bom naredil. Ker me je ona povabila,
gre 90 odstotkov moje zahvale njej. Poglejte teh 90 odstotkov.
Najlepša hvala za povabilo.
Z veseljem. - In zdaj dam vam deset odstotkov.
Hvala. - Ja, čudovito.
Zelo pošteno. - Dobra rešitev.
Uživajmo zdaj v večerji. - Hvala.
Šparglji v solati so z Edithinega vrta.
Vaše sestre? - Moj bog.
Hvala, Edith.
Kako slastno. - Ima žilico za zelenjavo.
Rada pomagam stvarem rasti. - To pa prav gotovo.
Ne jeste, Lawrence. Je kaj narobe? - Jah ...
Nisem preveč lačen. Kosilo sem jedel.
Res? Kdaj pa? - Ob štirih.
Ob štirih? Zakaj ste kosili ob štirih, če ste bili povabljeni na večerjo?
Povedal bom, zakaj. Preveč sem bil lačen.
Ja, sestradan je bil.
Lahko bi pojedli kakšen prigrizek, mogoče kreker.
Ja, Susie, to sem hotel. - Susan!
Ja, Susan, to sem hotel. Ampak v hiši ni bilo krekerjev.
Vsi imajo krekerje v hiši. - Jih imate vi?
Seveda. - Tudi jaz jih imam po navadi.
Tokrat jih nisem imel. Kreker je osnovni prigrizek.
Zato sem si naredil sendvič. - Sendvič?
Z opečeno čebulo na vrhu ...
Rad ima opečeno čebulo. - Sendvič sem razrezal na četrtine.
Hotel sem pojesti samo eno četrtino, pa sem potem dve, tri ...
Poznam, ja. - Žal mi je za to.
Očitno ste človek, ki se ne zna dobro obvladati.
Nekaj vam povem. Vsako minuto, ko sem ob tej ženski in se je ne dotaknem,
se skrajno obvladujem.
Torej ne boste nič jedli?
Ne, najbrž res ne. - Zakaj ste potem prišli?
Prvič, ne bo vam žal, da sem prišel.
Sem dobrodošel dodatek? - Zelo dobrodošel.
Boste že videli. Takšnega človeka ne srečaš vsak dan.
To pa prav gotovo. - Marsikaj znam, ne samo jesti.
Kakšna je večerja? Emily? - Odlična je.
Ja, res. - Hvala.
Resnično. - Poglejte te vilice.
V čem je njihov smisel? - Solatne vilice so.
Zakaj so manjše od vilic, s katerimi jemo glavno jed?
Zakaj jemo s krožnikov? Zakaj imamo nože?
Zakaj imamo kozarce? Tako pač je.
Nekatere stvari ostajajo samo iz navade in nimajo smisla.
Točno to velja za volilno pravico. Včasih je treba kaj spremeniti.
Ja. - Vsekakor.
Veste, kaj? Kaj pa tale predlog?
Jejmo solato z velikimi vilicami, da bomo jedli bolj zdravo in več solate.
Manjše vilice naj bodo za glavno jed, da je bomo pojedli manj.
Ste videli to zamenjavo? - Inovativno.
Zelo si pameten. - Genialno.
Res se zdi smiselno.
Če pogledamo nože, so enake velikosti. - Popolnoma enaki so.
Enaki, ja. Kdo bi se še domislil, da zamenjamo vilice? Nihče.
Kot bi večerjali z znanstvenikom. - Dobrodošel dodatek.
Kje bi še dobili takšne predloge? Od teh dveh zategnjencev že ne.
Jaz se tega ne bi nikoli domislil.
Gospoda, o katerih govorite, sta ugledna meščana.
Alfred je lastnik največje predilnice v zahodnem New Yorku.
Pri nas dela več kot 120 otrok.
Lahko nazdravimo? Edith? - Ja, ja.
Kje je vino? - Nazdravili bomo z vodo.
Abstinentka sem. - Ob kozarcu vina bi se ljudje sprostili.
Zavzemamo se za vzdržnost. - Ja.
V gibanju za vzdržnost menimo ... - Ah, vzdržnost.
Da je alkohol zlo, ki ga je treba izkoreniniti.
Naše življenje ima namen. - Očitno res uživate.
Seveda uživam, pa še kako. Prav super se imam.
Vidite, kako krivično je to?
Ker vi ne marate plavati, nihče drug ne sme v vodo?
Moja hiša, moja pravila. - Bo vsaj portovec po večerji?
Nobenega portovca, Herbert. - Tudi šerija ne?
Vzdržnost. V tej hiši menimo, da je to eno samo zlo.
Gotovo je prisotno v predilnici. - Res je težava.
V predilnici pijejo tudi otroci. - In veliko jočejo.
Ste za to, da otroci pijejo v predilnici, Lawrence?
Otroci mi gredo tako na živce, da mi je prav vseeno, kaj delajo.
Susan? - Da, draga?
Sploh še nismo omenili nove pridobitve,
ki ste jo dali napeljati. Elektrike.
Svetilke in lestenci so prav čudoviti.
Kaj pa vem. Soj sveč je še vedno nekaj posebnega.
Sam prisegam na sveče iz loja in voska.
Jaz pa verjamem v napredek. - Ja, in še varneje je.
Varneje kot vosek in ogenj? - Brez skrbi.
Kako vam je že ime? - Herbert.
Herbert, v redu. Hočem si zapomniti, če se bova slučajno še kdaj srečala,
ker načrtovano se gotovo ne bova.
Kaj hočete povedati, gospod?
Moram reči, da je ta elektrika najboljša iznajdba.
Tudi jaz jo hočem. Kdo vam jo je napeljal?
Ne spomnim se. - Res? Ne spomnite se?
Resnično se ne spomnite?
Edith, pogovoriti se morava o omakah.
Prosim, pridi v kuhinjo. - Dovolite nama.
Poglejte to žensko. - Nehaj.
Ste že kdaj videli takšno krasoto? - Čudovita je.
Težko je verjeti, da ju je rodila ista mama.
Ena je gotovo posvojena. - Nekaj moram spiti.
Kaj res? - Brez dvoma.
Barabin. - Lawrence.
Kaj ti je, da si pripeljala tega bebca?
Tako zelo mi je všeč. Pregroba si do njega.
Nisem. Nekaj ni v redu z njim.
Tako pameten je. Tisto z vilicami je bil genialno.
Lepo te prosim. Še slabši je od tistega cirkusanta.
Rekla sem ti, da ne omenjaj Carla, požiralca mečev.
Priznam, pretiravala sem. - Lawrence je imel prav.
Jaz sem ga povabila. Zahvaliti bi se moral meni, ne tebi.
Prav. Poskusila ga bom sprejeti.
Poskusila bom biti strpna, ker te imam rada.
Hvala, Susan. - Kaj naj naredim s tabo?
Na mojega najljubšega gosta. - Kaj, za vraga, pa počnete?
Je to alkohol? - Ne, soliter je.
Je vraga soliter. - Pomaga mi krotiti spolno slo.
Drugače gorje tej ženski.
Edith! - Oprosti, Susan.
Zelo slabo vplivate nanjo, Lawrence. - Nismo vsi tako popolni kot ti, Susan.
Tudi ženskam pomaga. Saj si predstavljate privlačnost.
Prav. Gremo naprej. Tega prizora si nočem vtisniti v glavo.
Susan, ste pripravljeni na srečanje s kongresniki?
Komaj čakam.
Pripravile smo predlog ustavnega amandmaja,
ki ga bomo predstavile kongresu, da bi ženske dobile volilno pravico.
Tako bodi! - Ja.
Ste jo slišali? Ste poslušali? - Ja.
Ta je pa dobra. - Zelo smešno.
Kaj je tako smešnega? - Menda ne mislite resno.
Še kako resno mislim.
Vse življenje sem si prizadevala za to. - To je žalosten dan.
Že sama zamisel je nesmiselna. - Ženske ne morejo voliti.
Zakaj ženske ne bi smele voliti?
Pravzaprav vam delamo uslugo, ker vam ne dovolimo voliti.
Bog je moške in ženske ustvaril enake.
Res je. - Imeti moramo enake pravice.
Tako je. - Dajte no, Susie.
Susan. - Dajte no, Susan.
Zakaj ženske ne bi smele voliti? - Prav res, Lawrence. Zakaj?
Mislim, da imam odgovor. Takole je.
Glede volilne pravice žensk trdim naslednje.
Menim, da privlačna ženska, ki lahko dobi moža, ne bi smela voliti.
Lepa ženska, kot je Edith, bi morala biti doma, kuhati in skrbeti za otroke.
Toda druge, ki nasprotnega spola niti malo ne privlačijo,
možače, babure, coprnice, stare device, te naj volijo.
To je dober kompromis. - To se zdi razumno.
Kdo bo o tem odločal? - Z veseljem bom jaz.
Zakaj ravno vi? - Presoja lahko vsak moški.
Vsak moški, ki ima oko za to. - Poglejmo primer. Edith,
resnično mi je hudo, draga, ampak ne moreš voliti.
Hvala. - Eleanor, tudi vi ne.
Marta, ne boste dali glasu. - Preljubki sta.
Clara, zelo mi je žal.
In vi, Susan, vi pa ...
Lahko volite. - Zakaj? Zaradi česa?
Saj veste, zato ker ... Saj veste.
Hvala za vaše dovoljenje, vendar ga ne potrebujem.
Z Elizabeth Cady Stanton sva pripravili predlog amandmaja.
Upam, da večina kongresnikov ne razmišlja kot vi, Lawrence.
Opažam, da veliko časa preživite z Elizabeth Cady Stanton.
Zelo sva si blizu. Skupaj delava že leta.
Ja, zelo sta si blizu. - Pomagala je napisati amandma.
Lahko bi rekli, da sta si zelo, zelo blizu.
Mislim, da je čas, da se poslovite, Lawrence.
Predlagam glasovanje. - Glasujmo.
Kdo meni, da je čas, da Lawrence odide?
Ne, samo moški lahko glasujejo. - Edith, oprosti mi,
ampak marš iz moje hiše, Lawrence.
Jedel si že, preden si prišel, niso ti všeč vilice,
ni ti všeč hrana, piješ alkohol in nočeš, da volimo.
V tej hiši imajo ženske pravico, da glasujejo.
Marš iz moje hiše! - Ven me mečeš?
Marš ven!
Prav, potem pa grem, Susie. Pridi, Edith. Pojdiva.
Žal mi je, Lawrence. Moja sestra je. Marš zdaj ven.
Tudi prav.
Morda bomo končno lahko v miru večerjali.
Spet je tukaj.
Še nekaj, Susan B. Anthony.
Ni mi treba ugibati, kaj pomeni B.
In jebi se z viličkami! Jebi se z njimi!
Ven!
20. julija 1969
sta Neil Armstrong in Edwin Buzz Aldrin prva stopila na Luno.
Prvi je bil Armstrong, ki je izrekel znamenite besede:
"To je majhen korak za človeka in velik skok za človeštvo."
To je bil vrhunski dosežek človeškega raziskovanja,
še toliko osupljivejši, če pomislimo,
da sta štiri dni letela skozi vesolje v majhni kovinski kapsuli,
ki jo je vodil Nasin računalnik,
milijonkrat manj zmogljiv od vašega pametnega telefona.
Neil in Buzz sta bila vso pot v stalnem stiku z nadzornim centrom v Houstonu.
Pred kratkim so objavili nove posnetke,
ki njuno potovanje prikazujejo v drugačni luči.
Višina je zdaj 6400 metrov. Še vedno vse odlično.
Houston, sporočite stanje alarma 1202.
Vse je v redu, Neil. Višina 6400 metrov. Pri nas vse kaže dobro, Orel.
Sprejeto.
Kaj si kupil fantom z izstrelišča?
Kaj? Fantom z izstrelišča? O čem govoriš? - Jaz sem jim kupil palice za golf.
Fantom z izstrelišča si kupil darilo? Ti to resno?
Zakaj pa? - Pošiljajo naju na Luno.
Jaz jim nisem kupil ničesar. - Nič hudega.
Ne. Zdaj bodo mislili, da sem skopuh ali nehvaležnež.
Prepričan sem, da ne. - Meni se zdi čudno,
da si jim ti kupil darilo, jaz pa ne. Govorili bodo o tem.
Prideš praznih rok, ko te kdo povabi na večerjo?
Ja. - To je pa grdo.
Zakaj? Če bi moral pred večerjo še po darilo, rajši sploh ne grem.
Ni me treba vabiti. - Nič takega ni. Samo lepa gesta.
Ja, saj. Nekaj, na kar jaz nikoli ne pomislim.
Nekdo mi mora povedati za svojo gesto, da jo lahko posnemam.
Jaz nikoli ne pomislim na to. - Samo pozornost je bila.
Fantom si kupil darilo.
Višina 1300 metrov. Imata dovoljenje za pristanek. Konec.
Razumem. Pristanek odobren. Višina 1200 metrov.
Lahko bi mi povedal. Res ne vem, zakaj mi nisi.
Pa jim podari nekaj ob vrnitvi. - Darilo ob vrnitvi?
Prinesi jim kaj z Lune. Prinesi jim kamen.
Kamen? Si zmešan? Kamne bom obdržal.
Vse kamne z Lune boš obdržal? - Ogromno kamnov bom vzel. Kupe.
Jih boš pogoltnil? - Ne. Vrečo za perilo imam.
Vreča za perilo za kamne? To pa ni ravno znanstven pristop.
Kamne bom dal v vrečo. Kamni z Lune so, bimbo.
Niso jih še analizirali. - S temi kamni lahko zasluživa milijone.
Milijone lahko zasluživa z govori.
Ni ti treba nositi kamnov z Lune, jih razdajati ali prodajati.
Glej, da boš držal jezik. - Se opravičujem.
Nisem te hotel razjeziti. - Ja, pa si me.
Pustiva zdaj to. - Ja.
Si lahko vzameva trenutek? - Pristala bova na Luni. Halo!
Pristala bova na Luni! Pristala bova na Luni!
Sprejeto. Pristanek odobren. Višina 900 metrov.
Sprejeto. Spuščava se na 900 metrov. - Radarski podatki so dobri.
Prehajamo v fazo prileta. Vse poteka po načrtu.
Mimogrede, imam dober stavek,
ki ga bom izrekel, ko bom prvič stopil na Luno.
Kaj? Kako to misliš?
Prvi človek bom, ki bo stopil na Luno.
Povedati moram nekaj globokega, odmevnega.
Spomnil sem se nečesa. - Kdo pravi, da boš ti prvi?
Oni. - Kdo so ti oni?
NASA. Fantje z izstrelišča. - Ti boš prvi stopil na Luno?
Tega mi ni nihče povedal. - Meni so rekli. Tebi ne?
Ne, ne niso. - Kakorkoli že, kako se ti zdi tole?
"To je majhen korak za človeka in velik skok za človeštvo."
Kako bedno. Resnično bedno. Obupno je.
Kaj ... - To je tako obrabljeno.
Jaz bi si izmislil kaj veliko boljšega
od dolgočasnega: "Majhen korak za človeka."
Misliš, da zmoreš bolje? Pa povej.
Še v spanju bi zmogel bolje. - Pa povej, če to ni dovolj dobro.
"Na Luno poletim, da med zvezdami lebdim."
Kot v pesmi. - Kateri pesmi?
Pesem "Na Luno poletim". - "Na Luno poletim"?
Od Sinatre. - Ne poznam.
Pesmi ne poznaš, besedilo pa znaš na pamet?
Zakaj ne skočiš na Luno in začneš peti "Summer Wind"?
"Na Luno poletim, da med zvezdami lebdim,
ko čakam, da pomlad, pride na Jupiter in Mars."
Ja, točno. Sranje, prav imaš. Res je iz pesmi.
Ko stopiš na luno, lahko rečeš: "Če mi uspe tukaj, mi bo uspelo kjerkoli."
Kaj pa praviš na tole? Vzamem v roke kamen,
se pretvarjam, da ga jem in rečem:
"Gavda!" - Gavda?
Ja, gavda. Sir.
Ne, saj razumem. - Nobenega smisla za humor nimaš.
Tak pač si, nimaš smisla za humor. Jaz stresam šalo za šalo, ti pa nič.
Kaj? - Meni bi morali reči, naj kaj povem.
Ustvarjalen sem. - Tako zelo, da si kopiral Sinatro.
V srednji šoli sem veliko igral. - In?
Igral sem v prestavi Barrettova z Wimpolove. Odličen sem bil.
Če si v srednji šoli igral v Barretovih z Wimpolove, zato še nisi ustvarjalen.
Naslednji dan so o meni pisali v šolskem časopisu.
"Buzz Aldrin je Robert Browning." Besedo "je" so zapisali z veliko.
Se spomniš kakšnega stavka? Lahko bi ga izrekel na Luni.
Orel, tukaj Houston. Začnite pristajalni spust.
Sprejeto. Priprava za pristanek.
Potrjeno. Zelena luč.
Ti pizdun. Zato si jim dal darilo.
Da bi prvi stopil na Luno.
Kaj? - Podkupil si jih.
Dal sem jim darilo, ker se to spodobi.
Kdo še obdari fante z izstrelišča? Stavim, da jih ni še nihče.
Nihče še ni poletel na Luno.
Moj bog, kako si obupan. Navaden pozer si.
Jaz sem pozer? - Ja.
Edwin. In si rečeš "Buzz". Zakaj? Ker zveni frajersko? Edwin Aldrin si.
Tudi jaz bi si spremenil ime, ker dvojna končnica "in" čudno zveni.
Joj, se opravičujem. - Izbral si ime desetletnika. Buzz.
Nekaj ti bom povedal, bedak. Ko sem bil star pet let,
pri prijateljih nisem zvonil, ampak sem govoril: "Bzz, bzz, bzz."
Tako se me je prijel vzdevek. Vsem mamam je bilo všeč. "Buzz je prišel."
Ne verjamem, da je to res. - Misliš, da sem si izmislil?
Lažeš, kot pes teče. - Jaz?
Štirikrat si rekel, da si spal s hčerko Rockyja Marciana.
Saj sem res in bilo je super.
Ni variante, da bi Rocky Marciano k hčerki spustil nekoga po imenu Buzz.
Rocky Marciano me je spoznal. Bil sem mu zelo všeč.
Zato mi ne govori, da mi ne bi pustil spati z Lucy.
Ker mi je. Pa tudi Lucy je hotela.
Pustil ti je spati z njegovo hčerko? To pa zveni ...
Kakšen iztirjen dogovor si pa imel z njim?
Eagle, je vse v redu?
Spuščamo se ... 210 metrov. - Orel, pristanek odobren.
Samo nekaj. Ne verjamem, da je NASA rekla, da boš prvi na Luni.
Ja, pa je. Nisem lažnivec. Ti si.
Ne, ti lažeš. - Ti lažeš.
Ti lažeš!
Pristanek potrjen, Orel.
Tukaj Morje tišine. Orel je pristal.
Orel je pristal.
- Orel je ...
Orel je pristal. - Pristala sva.
Ja, pristala sva.
Motor ugasnjen. Vse je v redu. Konec.
Vrata odprta.
Izhod iz modula poteka po načrtu.
Nehaj! Uničil boš pristanek na Luni. Televizija ga prenaša.
Pizdun lažnivi! - Pojdi nazaj noter!
To je majhen korak za človeka
in velik skok za človeštvo.
Vrni se, ti prekleti pizdun!
Vse boš pokvaril, Edwin. - Buzz sem!
Ti prasec! - Kako si škrt.
Fantom si kupil darilo. - Tebe pa ne marajo.
Zato niso hoteli, da greš prvi. - Ritoliznik!
Dol z mene!
Moja očala! - Sovražim te!
Prevod: Andreja Grm Cesar