Den 24. april 1996 kl. 00.30 i det sydlige Atlanta, Georgia,
hørtes der skrig fra en tom grund ved gaderne Dorothy og Lansing.
Hej.
Mike Young, Atlanta Drabsafdeling.
Samson McClendon.
Jeg arbejder på en sag fra 1996. Du er opført som vidne.
Ja. Det glemmer man aldrig. Jeg boede her dengang.
Da jeg gik ud ad bagdøren...
...så jeg en silhuet af en mand, der brændte.
Jeg hørte ham råbe om hjælp.
Jeg greb vandslangen og sprøjtede over ham.
Han var bogstaveligt talt omsluttet
fra top til tå.
Hans ansigt var flammer. Han sagde bare: "De røvede mig."
MAND I BRAND EFTER RØVERIFORSØG
Jeg har skrevet om mange sager med savnede personer og unavngivne lig,
men jeg har aldrig haft en sag, der har påvirket mig sådan.
Hvordan kan en, der døde så dramatisk,
stadig være uidentificeret næsten 30 år senere?
De fik nogen til at lave en rekonstruktion.
-Genkender du ham? -Nej.
Han døde på hospitalet af brandsår dagen efter.
Jeg føler, han er helt glemt,
og hvis jeg ikke gør noget, bliver sagen aldrig opklaret.
Jeg har bemærket, at mange sager om forsvundne personer
ikke fik nogen dækning.
Så jeg startede min hjemmeside, "Find vores savnede"
for at kaste lys over de sager, der ikke tales om.
Så mellem arbejdet som vejleder og pasning af min niårige søn
gennemgår jeg databaser med savnede personer og skriver historier
for at få folks opmærksomhed.
Efter at have set sagen fra 1996
ville jeg give ham hans navn tilbage
og hjælpe en familie med at finde ud af, hvor deres kære er.
Men opslag om manden, der kun er kendt som Fulton Countys ukendte mand,
har ingen indtil nu reageret på.
Så hun er taget til Atlanta, Georgia, hvor han døde,
for selv at grave efter svar.
Hendes første opkald er til DNA Doe-projektet.
En organisation, der bruger genetiske databaser til at identificere lig.
En af deres researchere bor faktisk i byen.
-Hej, kom ind. -Hej.
-Hej, godt at møde dig. Kom ind. -Rart at møde dig.
En af grundene til, at jeg blev så betaget af sagen, var tegningen,
for der er en tristhed i hans øjne.
Det er så slående.
-Ja, og han ser så ung ud. -Ja, det gør han.
Der er en mor derude, der undrer sig over, hvad der skete med ham.
Ja.
Det er en sag, vi må påtage os.
Der er gået næsten 30 år. Vi må løse det her.
Men der er måske et problem.
De skal bruge en dna-prøve fra den ukendte for at komme videre,
og hans lig har været begravet i næsten 30 år.
FULTON COUNTY RETSMEDICINER
Danielle, godt at møde dig.
Tak, fordi vi måtte komme.
I er velkomne.
Der var noget ved denne sag, der fangede mig.
Ifølge obduktionsrapporten havde han 80 % brandsår på kroppen,
øvre og nedre ekstremiteter, og fra obduktionsbilledet af ansigtet
var der hævelser på kæber og læber.
Der var ingen kendetegn.
-Ingen tatoveringer? -Nej.
Han var 188 cm høj og vejede 107 kg.
Han passede på sig selv. Ingen alkohol, intet misbrug.
Ingen ulovlige stoffer.
-Sund og rask? -Han var en sund, ung mand.
Han spiste kød og kartofler. For ifølge obduktionen
indeholdt maven delvist fordøjet kød, majs og kartofler.
Mit spørgsmål er, hvis sagen er fra 1996, hvordan får vi så dna?
-Har du stadig væv fra ham? -Ja.
I 2005 sendte vi væv fra ham til FBI
og fik dem til at udtage dna.
Er det rigtigt, at fra et efterforskningssynspunkt
har der ikke været kriminelle, der matcher hans dna?
Det er rigtigt. Heller ingen savnede personer,
men vi beholdt det udtræk fra denne sag.
Hvilket mirakel efter al den tid. Det har bare ventet på denne dag.
Ja.
Det lyder, som om retsmedicineren
aldrig helt glemte denne sag?
Nej. Ham opgiver jeg ikke.
Til den dag, jeg dør, vil jeg nok huske denne 96-771.
Jeg ved ikke, hvad han hedder, men når sagen ligger på mit bord,
og nogle tror nok, jeg er skør, men så taler jeg med ham.
Vi identificerer dig med den hjælp, jeg kan få.
Næste skridt er at sekvensere dna'et og uploade det til databaser,
der bruges af folk, der researcher deres slægtshistorier.
Rebecca skal finde alle, der deler dna med den ukendte.
Jeg går ind i alle sager i den tro, vi kan give en ukendt et navn igen,
men det afhænger af, at vi får gode dna-match.
Vi skal bruge mindst én procent fælles dna for at have en chance.
NEW BRAUNFELS, TEXAS DNA DOE-PROJEKTETS REFUGIUM
Hvor vil du sidde?
Til venstre.
Du godeste. Det er så spændende.
Godmorgen, alle sammen. Det er startdag.
Den 24. april 1996 blev en ung mand fundet i Atlanta, Georgia.
Hans lig var 80 % brændt.
Skønt adspurgt opgav han ikke sit navn, før han døde.
Lad os tale om match.
Det bedste match og den ukendte har 4,6 % fælles dna.
-Fantastisk. -Vi skal nok finde ham.
Matchet til den ukendte er en mand ved navn Brett.
Mængden af fælles dna tyder på, de kan være grandfætre.
Det betyder, at ét sæt af Bretts bedsteforældre
ville være den ukendtes oldeforældre.
Det er muligt. Det, jeg håbede på,
men ikke forventede.
Der er endnu et spor i dna'et.
Det viser, at Bretts relation kun kan være
gennem hans mors side af familien.
Så vi ser kun på den mødrene side af stamtræet.
Vi behøver ikke se på faderens.
De skal nu bygge et stamtræ fra Brett op til hans mormor og morfar
og så ned igen for at afsløre den ukendtes identitet.
De søger i offentlige registre for at finde Bretts forfædre.
Vi skal finde ud af, hvor de bor, hvor de døde, hvem de blev gift med.
Det var rart at vide, om Bretts familie bor tæt på den ukendte.
Jeg har vist et gennembrud.
-Ja. Ja. -Godt gået.
Godt. Brett Gaines. Jeg har sporet ham
og hans to søskende gennem en nekrolog
om hans far, Robert Miller Gaines...
-Javel. -...og Bretts mor, Dorothy.
Dorothys mor hedder Mable, og Mable er gift med Clyde.
Altså Bretts mormor og morfar.
-Hvor er de fra? -De er fra... Georgia.
Fantastisk. Fantastisk.
ATLANTA, GEORGIA POLITIHOVEDKVARTER
Hej, jeg er Danielle. Jeg vil gerne tale med politiassistent Young.
-Danielle? -Hej.
Jeg hedder Mike Young. Godt at se dig. Kom ind.
Danielle har fået adgang til den oprindelige sagsmappe.
-Efter dig. -Tak.
Hændelsen fandt sted i april 1996.
Lad mig vise dig det. Her er billederne fra gerningsstedet.
Her er den tomme mark, der var det oprindelige gerningssted.
Han løb til Dorothy Street.
-Alt hans tøj brændte af. -Ja.
Der er hans boksershorts. Han må have haft smerter.
Det er sådan en usædvanlig og forfærdelig måde at dø på.
Mærkeligt, han stadig er uidentificeret.
Vi tjekkede vores fingeraftryksdatabase.
Der var intet. Ingen ledte efter ham.
Politiet sendte meddelere ud
for at få oplysninger.
Der var en, der gav et muligt navn. David.
Ja. Politiet gik fra dør til dør for at finde ud af,
om en David var forsvundet,
men uden resultat.
Politiet fik et andet tip.
Offeret var set med to sexarbejdere ved navn Shan og Tasha.
De fandt en af dem og hentede hende ind til afhøring.
Klokken er 17.26 den 20. juni 1996.
Jeg sidder her med Tasha.
Vil du fortælle mig, hvad du ved om hændelsen?
Så vidt jeg ved, var Shan den sidste, der så ham.
-Hun påstod, de festede. -Hvad påstod hun?
-De festede. -Hvad mener du med festede?
-Betalte han hende for sex? -Ja, de fjollede rundt.
Javel, men hvad vidste hun om, at han blev brændt på marken?
Hun sagde, han havde benzin eller petroleum.
Hun sagde, han sagde, han ville se hende i helvede.
Ville han se hende i helvede?
Så hun sagde, han antydede, han ville begå selvmord?
Ja.
Hvad med snakken om, at du og Shan satte ild til ham?
Jeg var ikke engang ude den aften.
Det kan tolkes på to måder, at han var selvmordstruet,
eller det var det, Shan sagde, fordi hun vidste noget andet.
For at slippe.
Ja. Det ved jeg ikke.
Røveri er bare en teori. En teori er ikke nok til en tiltale.
Han var navnløs, og der stoppede vores sag.
Den 12. juli 1996, cirka tre måneder senere,
satte de sagen i bero.
-Den ramte en blindgyde. -Ja.
Derfor er det vigtigt at finde et navn.
Godt, folkens. Vi ved, at folk dengang
tilsyneladende havde oplysninger om,
at han måske hed David.
Det skal vi huske,
når vi bygger træer.
Holdet skal nu bygge et stamtræ efter Bretts bedsteforældre.
Vi ved, den ukendte er derinde.
Hvor mange børn havde Clyde og Mable?
De fik Mable i 1927,
Clyde i 1928 og Dorothy i 1931.
Godt. Vi kan udelukke Dorothy, for hun er Bretts mor,
men et af de andre børn bliver bedsteforælder til den ukendte.
Clyde har et barnebarn,
og Mable har to børnebørn, men kun en dreng.
Stamtræet peger på disse to mænd. En af dem burde være den ukendte.
Vi må se på dem og søge tegn på liv,
og ja, vi er vist tæt på.
Jeg har en dødsannonce med børnebørn, Michael.
Michael lever stadig, så det er ikke ham.
Jeg tror, jeg har fundet det andet barnebarns Facebookside.
-Åh! Er han levende eller død? -Han er i live.
Så vi overser noget, og nu er vi tilbage ved tegnebrættet.
Det er et eksempel på en sag,
hvor man har gode match. Man tror, det bliver enkelt,
men midt i researchen indser man, der er problemer.
Det ser ud, som om der er endnu et barn, der ikke er registreret.
Hej, du må være Jim?
-Ja. -Jeg hedder Danielle.
Danielle følger op på sin research
og møder en betjent, der patruljerede den aften, den ukendte døde.
De vender tilbage til kvarteret i Atlantas sydlige forstæder.
-Er det her? -Ja.
Det her er Dorothy Street 23.
Da jeg ankom, var offeret allerede ved at blive sat ind
i Grady-ambulancen og blive flyttet.
Det var nok ret chokerende.
Ja, det var noget, man ikke kan forberede sig på eller træne til.
Hvad var anderledes i dette område i 1996?
-Er der stor forskel? -Ja.
Det er blevet renoveret. Det ser meget bedre ud.
Der var barske områder dengang.
Lyden af kriminalitet afspilles konstant i Atlantas gader,
som soundtracket til en voldelig film, der aldrig slutter.
-Læg ham ned. -Ned på jorden.
Atlanta har den tvivlsomme ære med mellemrum at være
USA's mest voldelige by de sidste 20 år.
Kriminaliteten er i Atlantas forstæder.
Mordraten i Fulton County var fire gange højere end landsgennemsnittet.
228 mennesker blev dræbt i 1996 alene.
Var der i den periode særlige tilholdssteder nær Dorothy Street?
Ja. Jonesboro Road var en af vores mest problemfyldte gader.
Her til højre lå Church's Chicken.
Der var masser af gadeprostituerede og pushere rundt omkring.
Nogle gange verbale skænderier, fysiske overfald og den slags.
Jeg så for mig, hvordan folk færdedes her
og der er flere teorier om, at det kunne være tilfældigt, selvforskyldt,
eller en sexarbejder, der har røvet ham.
Ja.
Det blev aldrig fastslået. Overraskende,
for der var mange flere aktive patruljer dengang
for at holde kriminaliteten nede.
-Især da der også var OL. -Javel.
Og al den opmærksomhed, byen fik.
OL i 1996 starter i denne uge i Atlanta.
Med os er borgmester Bill Campbell.
Hr. borgmester, der er fem dage til åbningen.
Hvordan håndterer byen sikkerhedsproblemerne?
Atlanta vil være det sikreste sted i verden under OL,
så for vores gæster er der ingen bekymringer.
Den 24. april dør vores ukendte.
Den 12. juli kommer anmodningen om, at sagen gøres inaktiv, men åben.
En uge senere, den 19. juli, begyndte OL.
ATLANTA SKJULTE KRIMINALITET FOR AT FÅ OL
Hold da op. Du godeste.
MØRKLÆGNING
Danielle opdagede, at politiet selv undersøgte
politiarbejdet dengang.
Påstandene fra flere betjente
var, at forbrydelser blev nedgraderet,
underanmeldt og frasorteret.
Opklaringsraten blev pumpet op og talrige sager uretmæssigt lukket.
Disse anklager er ikke bekræftet, men... Hold da op.
Mon den ukendte mands sag i Fulton County blev håndteret rigtigt?
Folk måtte ikke vide noget om den.
Godt, vi er der nu,
og at andre bekymrer sig om sagen, ligesom jeg gør.
Muligheden for, at der er et hemmeligt barn,
et adopteret barn, et barn uden for ægteskab...
Alle disse familiesituationer gør det svært for os slægtsforskere,
men de er en del af livet.
Skal vi kontakte det bedste match, Brett? Hans familie ved måske noget.
Det tror jeg. Jeg tror, vi kontakter Brett.
-Godmorgen, godt at se dig. -Hej. I lige måde.
-Klar? -Ja. Kom.
Fint, godt.
Det er altid risikabelt at kontakte et match.
Nogle gange er folk villige,
men andre gange lukker de ned, og man har kun én chance.
Brett er flyttet til Californien,
men han har en bror ved navn Robert, der stadig bor i Atlanta.
Det ville være godt,
hvis Robert ved, om der mangler nogen fætre.
Young fra Atlanta politi.
Uopklarede sager. Miss Rebecca.
-Hej. -Rart at møde dig.
Vi har åbnet en sag fra 1996.
En ung mand blev fundet brændt over 80 %.
Vi kan ikke identificere ham.
Ved at køre hans dna i et system fandt vi et par slægtninge.
Du er tilfældigvis en af dem.
Kan der være nogen fætre, der forsvandt på det tidspunkt?
Jeg kan ikke huske noget specifikt. Nej.
Robert tager dem med hen til sin og Bretts 93 år gamle mor, Dorothy,
der bor i nærheden.
-Hej, hvordan går det? -Jeg hedder Rebecca.
Din søn og du er beslægtet med en, der er denne ukendte.
Du godeste. Ja, han ligner nogle af vores slægtninge.
Ja. Han virker...
-Bekendt. -Ja.
Det er også det tætteste, jeg kunne komme.
Din bror hedder Clyde,
og du har en søster, Mable?
-Ja. -Fint.
Lad mig spørge dig, kender du til et familiemedlem,
der måske mangler i registrene?
Nej.
Godt så.
-Det siger mig ikke noget. -Javel.
-Mange tak. -Fint.
-Tak. -Hav det godt.
-I lige måde. -Godt.
-Tak, frue. Tak. -Det var så lidt.
-Er du skuffet? -Ja.
Jeg tror, jeg allerede havde overbevist mig selv om,
at det her ville opklare sagen.
Men der er et sidste håb. Brett og hans mor, Dorothy, er gået med til
at uploade deres dna til en anden database
for at se, om der er nye match.
Hold da op.
Jeg ved, hvem de tre bedste er,
men det fjerde match er en, jeg ikke genkender.
Braylon Brown? Han har 8 % fælles med Dorothy.
Det er ret meget.
Hvem er Braylon?
Her er en Braylon i Atlanta.
28 år gammel. Javel, ja.
Bor sammen med denne mor.
Det ligner Marilyn, født i 1961.
Hun har så alderen til at være Clyde eller Mables manglende barnebarn.
Så hun kan muligvis være den ukendtes søster. Godt, lad os se.
Jeg har fundet Marilyns adresse fra 1995.
Adair Avenue ligger lige bag der, hvor Church's Chicken engang lå.
Det er kun 800 meter fra det sted,
hvor hændelsen indtraf på Dorothy.
Det kan ikke være et tilfælde. Det er vanvittigt.
-Hej, Danielle. -Hej.
-Vi har et nyt match. Braylon. -Jeg er så spændt.
Hans mor, Marilyn, kunne være den ukendtes søster.
Hun boede faktisk i det kvarter, hvor forbrydelsen fandt sted.
Jeg er helt overvældet.
Godmorgen, de herrer.
-Jeg har spændende nyt til jer. -Det glæder jeg mig til at høre.
Vi har en hel gren af familien,
som vi ikke kendte til, og selv Brett ikke kendte til.
Vi fandt ud af, at familien boede på Adair Street.
Lad mig se, om jeg kan finde den.
Vi fandt ud af, at Marilyn Brown boede der i 1996.
Vi mener, at hun er søster eller halvsøster til den ukendte.
-Og hun lever stadig. -Okay.
Det er tæt nok på til at kontakte Marilyn
og tale med hende.
Godt arbejde.
-Hallo? -Hej, Marilyn.
Jeg hedder Jimmy Sadler. Jeg er ved Fulton County Retsmedicinsk Institut
her i Atlanta, Georgia.
Jeg arbejder på en sag fra 1996, hvor en uidentificeret,
sort mand blev kørt til Grady Hospital.
-Han døde der på Grady. -Jaså.
Vi mener, han kan være bror til dig.
-Har du en bror? -Ja, jeg har en bror.
-Hvad hedder din bror? -Han hed David.
David Brown. Han forsvandt og kom aldrig tilbage.
Jeg tror, at den person, vi har her, kan være din savnede bror.
Du godeste.
Vil du give mig lov til at teste dit dna med denne person?
Ja.
DNA-TESTEN BEKRÆFTER, AT MARILYN ER OFFERETS SØSTER
HAN HEDDER DAVID UBANK BROWN
Han var min lillebror.
Når man kom ind i huset, så man David, og han smilede.
Ja, jeg kan se ham smile til mig nu.
Et sødt barn.
Han plukkede blomster til mig og gav mig dem.
David var en ubekymret sjæl.
Han havde så meget energi og var en meget positiv person.
Jeg kan huske, han fulgte efter os overalt, hvor vi gik.
Han dimitterede fra highschool og havde job på restauranter og andet,
men vi kendte ikke hans venner, for han tog dem aldrig med hjem.
Han rejste sig en aften og gik bare.
Han ville nok have mere plads, for det var en stor familie.
Han kom aldrig tilbage.
Jeg var et par måneder, da han forsvandt.
Så jeg mødte ham ikke engang.
Men jeg ved, min bedstemor meldte ham savnet.
Min mor spurgte, hvor han var.
Hun havde på fornemmelsen, at han ikke kom tilbage, og han kom ikke.
David havde været væk et par dage,
da min bedstemor så, at en person var blevet brændt levende.
Hun så nyhederne den dag.
Hun bad mig gå ned til Grady og se, hvem det var.
Marilyn og jeg ankom til hospitalet.
Hun ville have mig til at gå med ind og se liget,
men jeg ville ikke se det, så jeg kiggede gennem vinduet.
Han var sort over det hele.
Jeg vidste ikke, om det var ham. Han var så brændt.
Jeg vidste det ikke.
Marilyn sagde, hun ikke troede, det var hendes bror.
Min mor ved nu, at hun så Davids lig på hospitalet.
Hun er knust.
Jeg håber, han tilgiver mig, for jeg vidste det ikke.
Det var min bror.
DA MARILYN IKKE KUNNE IDENTIFICERE LIGET,
BLEV DAVID BEGRAVET I EN ANONYM GRAV PÅ FOREST LAWN KIRKEGÅRD
-Her er graven. -Lige her?
Det er i orden.
Vi ledte og ledte i 28 år, for jeg troede, han stadig levede.
Det har gjort så ondt.
Jeg er så ked af det.
-Bare jeg kunne se ham en gang til. -Bare jeg fik en chance for møde ham.
Min lillebror. Jeg vil ønske, de fanger den person, der gjorde det.
Hvem kunne have gjort noget så forkert?
Brændt nogen. Det er spørgsmålet.
Nu har vi et navn. Så nu kan vi åbne sagen.
Vi kan undersøge bekendte, venner, forhold.
Hvad som helst, der kan føre os til det, der skete den aften.
Hvordan går det?
Vi forsøger at fastslå, om det var med vilje eller et uheld.
Jeg må starte sagen fra bunden og bygge den op igen.
Det vil kræve din hjælp.
Kendte du nogen af Davids bekendte godt?
Ikke rigtig. Der var mange bander dengang.
-I 1996 var alting slemt. -Ja.
Jeg ved ikke, hvem der gjorde det. Han kendte dem nok.
De lokkede ham i en fælde.
-Forstår du? -Ja.
Siger to unge damer ved navn Tasha eller Shan dig noget?
-Nej. -Nej? Fint nok.
Jeg kan ikke se, hvordan nogen kunne brænde ham sådan.
Fint nok. Det skal nok gå. Det skal nok gå.
Jeg var patruljebetjent den aften i 1996.
Efter 28 år vil jeg se det her til ende.
ATLANTAS POLITI HAR BESLUTTET AT GENOPTAGE EFTERFORSKNINGEN
Retfærdighed er meget vigtig.
Hans familie fortjener at vide, hvad der skete med ham.
Jeg er glad for, at jeg var med til at bringe hans navn tilbage.
I det mindste ved hans familie nu, hvor han er.
Det har været hårdt for min mor at høre om sin bror.
Men det positive er,
at vi fandt ud af, vi vil få nye fætre.
Det vil gøre underværker for hende.
-Du må være Marilyn? -Ja.
-Jeg er Brett. -Jaså.
Robert og Michael.
At opdage, at der er en ny gren af familien,
jeg ikke kendte til, er vidunderligt.
Rart at møde dig.
-Hvordan går det? -David var min onkel Clydes barnebarn.
Clyde havde en anden familie som teenager.
Braylon, jeg er Brett.
Rart at møde dig.
Det er en god følelse. Det er en fantastisk følelse.
At vide, at jeg har en, der er i familie med mig.
Jeg fik lidt glæde i øjnene, da jeg så dem.
Jeg kan helt sikkert se onkel Clyde.
-I ham? -Nej, i dig.
Clyde døde for flere år siden.
Vi ved ikke, om han vidste, han havde en anden familie.
Selv din måde at være og tale på.
Ja, vi er bestemt familie.
Vi er her på grund af det frygtelige, der skete med David.
Man bliver vred, når det sker for et familiemedlem,
men måske taknemmelig for, at han nu i det mindste er identificeret.
Hvor der var en anonym grav, kunne vi lægge en gravsten
og give ham hans menneskelighed tilbage.
David Ubank Brown, du vil aldrig blive glemt.
Det gjorde så ondt at vide, hvad der skete med dig.
Jeg er så ked af det. Må din sjæl hvile i fred.
Du vil aldrig blive glemt. Jeg elsker dig.
Han er ikke længere en forsvundet ukendt.
Han havde en familie, og de elskede ham.
TIL MINDE OM DAVID UBANK BROWN 1972-1996
Tekster af: Sysse Dahl Christensen