Den 24. april 1996 klokka 12:30, på sørsiden av Atlanta i Georgia,
kom det skrik fra ei ledig tomt ved Dorothy og Lansing.
Hei. Hvordan går det? Mike Young, drapsavsnittet i Atlanta.
-Samson McClendon. -Jeg jobber med en sak fra 1996.
-Jeg tror du sto oppført som vitne. -Ja. Det er noe man aldri glemmer.
Jeg bodde her på den tiden. Da jeg gikk ut av bakdøra...
...så jeg bare silhuetten av en mann som sto i lys lue.
Jeg hørte ham rope etter hjelp. Jeg sprøytet ham med vannslangen.
-Greit. -Han var bokstavelig talt oppslukt...
...fra topp til tå.
Ansiktet hans var flammer. Alt han sa, var: "De ranet meg."
MANN BRENNER ETTER RANSFORSØK
Jeg har skrevet om hundrevis av saker med savnede og uidentifiserte lik.
Men jeg har aldri truffet på en sak som har påvirket meg så sterkt.
Hvordan kan en som døde så dramatisk, være uidentifisert etter nesten 30 år?
LAST OPP
De fikk noen til å lage en rekonstruksjon.
-Gjenkjenner du ham? -Nei.
Han døde av brannskadene på sykehuset dagen etter.
Jeg føler at han er blitt helt glemt.
Og at det aldri vil bli løst hvis ikke jeg gjør noe.
For noen år siden la jeg merke til at mange savnetsaker ikke blir dekket.
Jeg startet en nettside som heter "Finn vår savnede"
for å fremheve de sakene det ikke snakkes om.
Så mellom jobben min som rådgiver og det å passe på niåringen min,
går jeg gjennom mange databaser over savnede og artikler
og skriver historier for å få oppmerksomhet.
Etter å ha truffet på denne saken fra 1996,
ville jeg veldig gjerne gi ham navnet tilbake
og forhåpentligvis hjelpe en familie med å finne sin kjære.
Men Danielles innlegg om mannen kjent som Fulton fylkes herr NN,
har så langt bare blitt møtt med stillhet.
Hun har kommet til Atlanta i Georgia, der han døde,
for selv å grave etter svar.
Den første samtalen hennes går til DNA NN-prosjektet.
Denne organisasjonen bruker DNA-databaser for å identifisere lik.
En av forskerne deres bor faktisk i byen.
-Hallo! Kom inn. -Hvordan går det?
-Hei, gleder meg. Kom inn. -Gleder meg.
En del av grunnen til at saken var så slående, var skissen.
For øynene virker sorgfylte. Det er så slående.
-Jeg er enig. Og han ser så ung ut. -Ja da.
Og det er en mor der ute som lurer på hva som skjedde med ham.
Akkurat.
Dette er en sak vi må ta. Det har gått nesten 30 år, så vi må løse den.
Men det kan være et problem.
De trenger en DNA-prøve fra herr NN for å komme videre.
Liket hans har vært begravd i nesten 30 år.
RETTSMEDISINEREN I FULTON FYLKE
-Danielle. Gleder meg. -Rebecca Somerhalder.
-Takk for at du ville treffe oss. -Ingen årsak.
Det var noe ved denne saken som slo meg.
Ifølge obduksjonsrapporten hadde han 80 prosent brannsår på overkroppen,
øvre og nedre lemmer. Og ut fra obduksjonsbildet av ansiktet...
...var det litt hevelse i kjevene og leppene.
Og det var ingen merker han kunne identifiseres på.
Nei. Ingen tatoveringer.
Han var 188 cm høy og veide 105 kilo.
Han passet på seg selv. Ikke alkohol- eller rusmisbruk. Ikke noe stoff.
-Virket han frisk? -Han var en frisk, ung mann.
Han likte husmannskost. For ifølge obduksjonen
inneholdt magen hans delvis fordøyd kjøtt, mais og poteter.
Spørsmålet mitt er hvordan vi får DNA hvis denne saken stammer fra 1996.
-Har du fremdeles vev fra herr NN? -Ja.
I 2005 sendte vi vevet hans til FBI
og fikk dem til å utvinne DNA.
Har jeg rett i at fra et etterforskningsperspektiv
ga ikke DNA-et hans treff på noen forbrytere?
Stemmer. Eller noen savnede personer.
Men vi beholdt det utvunne DNA-et fra saken.
Et mirakel at du hadde det etter så lang tid. Det lå og ventet på i dag.
Ja visst.
Det høres ut som om rettsmedisinerens kontor aldri glemte denne saken.
Nei. Jeg vil ikke gi ham opp.
Jeg vil nok huske 96-771 fram til den dagen jeg dør.
Jeg vet ikke hva han heter. Men når mappa ligger på pulten min...
Noen kan tro at jeg er sprø nå. Men jeg snakker med ham.
"Vi skal identifisere deg med all den hjelpen jeg kan få."
Neste skritt er å sekvensere offerets DNA og laste det opp i nettdatabaser
som brukes av folk som forsker i familiehistorien.
Rebecca må finne alle der som deler DNA med herr NN.
Jeg tenker i alle sakene at vi vil klare å gi NN navnet tilbake.
Men det avhenger av at vi får brukbare DNA-treff.
Det trengs minst én prosent delt DNA for at vi skal ha en sjanse.
DNA NN-PROSJEKTETS LEIR
-Hvilken plass? Så tar jeg den andre. -Jeg tar den venstre.
Du store min. Dette er så spennende.
God morgen, alle sammen. Det er første dag.
Den 24. april 1996 ble en ung mann funnet i Atlanta i Georgia.
Kroppen hans var 80 prosent forbrent.
Han ble spurt hva han het, men han sa det ikke før han døde.
Greit. La oss snakke om treff.
Det beste treffet og herr NN deler 4,6 prosent DNA.
-Utrolig! -Vi skal klare å finne ham.
Treffet til NN er en som heter Brett.
De deler så mye DNA at NN kan være barnet til søskenbarnet hans.
Så ett sett av Bretts besteforeldre
er herr NNs oldeforeldre.
-Det går. Det var dette jeg håpet på. -Ja.
Men jeg ventet det ikke.
Og det er en annen ledetråd i DNA-et:
Det viser at Brett bare kan være i slekt med NN på morssiden av familien.
Da ser vi bare på morssiden av treet. Vi slipper å dykke ned i farssiden.
Oppgaven er å bygge et familietre fra Brett til besteforeldrene på morssiden
og så ned igjen for å avsløre NNs identitet.
Laget søker i offentlige arkiver for å finne Bretts forfedre.
Finn ut hvor de bor, hvor de døde, hvem de giftet seg med.
Jeg vil gjerne vite om Bretts familie bor nær der NN var.
-Jeg tror jeg har et gjennombrudd. -Godt gjort!
Ja vel. Brett Gaines...jeg har sporet ham
og de to søsknene hans via en nekrolog til hans far Robert Miller Gaines.
-Greit. -Og Bretts mor Dorothy.
Dorothys mor heter Mable, og Mable er gift med Clyde.
Så de er Bretts besteforeldre.
-Hvor kommer de fra? -De kommer fra...Georgia.
Fantastisk!
ATLANTA I GEORGIA POLITIETS HOVEDKVARTER
Hei. Jeg heter Danielle. Jeg skal treffe betjent 2 Young.
-Danielle. -Hei.
-Mike Young. Gleder meg. Kom inn. -Gleder meg. Takk.
Danielle har tilgang til den originale saksmappa.
-Du først. -Takk.
Det skjedde i april 1996.
La meg vise deg det. Der er åstedsbildene.
Denne ubebygde enga var åstedet. Så løp han bort til Dorothy Street.
-Alle klærne hans brant av. -Ja.
Og dette er boksershortsen hans. Han må ha hatt smerter.
Det er en så uvanlig og forferdelig måte å dø på.
Jeg lurer på hvorfor han ennå er uidentifisert.
Fingeravtrykkene hans ble sjekket mot databasen vår.
Det ga ikke noe. Det virket ikke som om noen lette etter ham.
Etterforskerne sendte ut informanter for å få informasjon på gata.
Noen ga oss et mulig navn. David.
Ja. Etterforskerne gikk fra dør til dør for å finne ut
om en som het David, var savnet. Men det ga ikke noe.
Politiet fikk også et tips om at NN ble sett med to sexarbeidere,
Shan og Tasha.
De klarte å spore opp den ene av dem og hentet henne inn til avhør.
Klokka er 17.26 den 20. juni 1996.
Jeg sitter her sammen med Tasha. Hva vet du om denne hendelsen?
Så vidt jeg vet, så var Shan den siste som var sammen med ham.
-Hun påsto at de festet. -Hun påsto hva da?
-At de festet. -Hva mener du med festet?
-Betalte han henne for sex? -Ja, de rotet.
Greit. Men hva visste hun om at han brant opp på åkeren?
Hun sa han hadde noe bensin, parafin eller hva det nå var.
Hun sa at han sa til henne at han skulle se henne i helvete.
Han skulle se henne i helvete?
Så det hun sa, var at han antydet at han ville ta livet av seg?
Ja.
Hva med ryktene om at du og Shan tente fyr på ham da dere prøvde å rane ham?
Jeg var ikke engang ute den kvelden.
Det kan tolkes på to måter: som at han virkelig ville ta livet sitt,
eller som at Shan sa det fordi hun visste noe mer.
Hun prøvde å slippe unna med det. Ja. Jeg vet ikke.
Ran er bare en teori. En teori er ikke nok til å få en tiltale.
Han hadde ikke noe navn. Der stoppet saken vår.
Og den 12. juli 1996, rundt tre måneder senere,
gjorde de saksmappa inaktiv.
-De traff en blindgate. -Ja. Så det er viktig å finne et navn.
Greit, folkens. Vi vet at folk på den tiden
og på åstedet så ut til å vite noe om at han faktisk kan hete David.
La oss ha det i tankene når vi begynner å bygge trær.
Laget må nå bygge et familietre nedover fra Bretts besteforeldre.
Vi vet at NN er der. Så hvor mange barn hadde Clyde og Mable?
De fikk Mable i 1927,
Clyde i 1928 og Dorothy i 1931.
Greit. Vi kan utelukke Dorothy, for hun er Bretts mor.
Men ett av de andre barna blir en av NNs besteforeldre.
Clyde har ett barnebarn. Mable har to barnebarn, men bare én gutt.
Familietreet peker mot de to mennene. Den ene av dem bør være herr NN.
Vi må granske dem mest mulig og finne livstegn. Og jeg tror vi nærmer oss.
Jeg har en dødsannonse for en Michael, med barnebarn...
Men Michael lever fremdeles. Så det er ikke ham.
Jeg tror at jeg fant Facebook-siden til det andre barnebarnet.
-Å! Lever han, eller er han død? -Han lever.
Så vi har oversett noe. Nå er vi tilbake på start.
Dette er et eksempel på at man kan ha gode treff og tror det blir enkelt.
Så innser man at man har problemer mens man jobber med slektsgranskning.
Det ser ut til at noen har fått et barn til som ikke er i arkivet.
-Hei. Du må være Jim? -Ja, frue.
-Gleder meg. -Gleder meg, Danielle.
Danielle følger opp på sin side
og treffe en etterforsker som var på patrulje da NN ble brent levende.
De drar tilbake til nabolaget, i forstedene sør i Atlanta.
-Så dette er stedet? -Ja.
Dette er Dorothy Street 23.
Da jeg kom til åstedet, ble offeret lastet på ambulansen og kjørt bort.
Det var nok ganske sjokkerende.
Ja. Det var noe man ikke kan forberede seg på eller øve til.
Hva var forskjellen på sånn området var i 1996?
-Var det en stor forskjell? -Det er pusset opp og blitt mye bedre.
Det var helt klart barske strøk der på den tiden.
Lydene fra forbrytelser høres uavbrutt på gatene i Atlanta.
Som lydsporet til en voldsfilm som aldri tar slutt.
-Legg ham på bakken! -På bakken.
Atlanta har den tvilsomme æren av å være USAs voldsomste by
til og fra over de siste 20 årene.
Problemene med forbrytelser er i forstedene i Atlanta.
Drapstallene i Fulton fylke var fire ganger nasjonalt gjennomsnitt.
228 mennesker ble drept bare i 1996.
Var det spesielle steder folk hang nær Dorothy Street på den tiden?
Ja. Jonesboro Road var en av de mest problematiske gatene.
Her til høyre lå Church's Chicken.
Det var nok av prostituerte og narkopushere som sto og hang.
Noen ganger var det verbale sammenstøt, fysiske overfall og sånt.
Jeg så for meg folk som bare hang sammen.
Og det er flere teorier om at det kan være et uhell, selvpåført
eller en sexarbeider som kan ha ranet ham.
Akkurat. Det ble aldri fastslått. Det overrasket meg.
For det var mange flere aktive patruljer på den tiden
så vi skulle holde forbrytelsene under kontroll, særlig pga. OL.
-Ja vel. -Og all oppmerksomheten byen fikk.
OL i 1996 begynner i Atlanta i denne uka.
Vi har med ordfører Bill Campbell. Vi er nå fem dager fra åpningen.
Hvordan håndterer byen sikkerhetsproblemer?
Atlanta vil bli verdens tryggeste sted under OL.
For gjestene våre vil det ikke bli noen bekymringer.
Den 24. april dør herr NN.
Den 12. juli kom det anmodning om å gjøre saken inaktiv, men åpen.
Og én uke senere, den 19. juli, begynte OL.
ATLANTA MEDGIR Å HA SKJULT FORBRYTELSER FOR Å FÅ OL
Oi. Du store min.
HEMMELIGHOLDELSE
Danielle oppdaget at politiet gransket seg selv på den tiden.
Anklagene fra flere betjenter
var at forbrytelser ble nedgradert, underrapportert og forkastet.
Oppklaringsprosenten ble overdrevet. Flere saker ble uriktig avsluttet.
Disse anklagene er ikke bekreftet, men...oi.
Man må jo lure på om saken med Fulton fylkes NN ble etterforsket ordentlig.
For de ville ikke at noen skulle vite om den.
Men jeg er glad for at vi er der, og at andre bryr seg, som jeg gjør.
Muligheten for et hemmelig barn,
et adoptert barn, et barn født utenfor ekteskap...
Alle disse familiesituasjonene gjør det vanskelig for oss slektsforskere.
Men det er bare sånn det er.
Det er vel på tide å kontakte beste treff, Brett. Familien kan vite noe.
Jeg tror vi gjør det. Jeg tror vi kontakter Brett.
-God morgen. Så hyggelig -Hei. I like måte.
-Er du klar? -Kom igjen. Ja da, jeg er klar.
Det er alltid risikabelt å kontakte et treff.
Noen ganger er folk veldig villige.
Andre ganger lukker de seg helt, og man får bare én sjanse.
Brett har flyttet til California,
men han har en bror som heter Robert som fremdeles bor i Atlanta.
Det ville vært fint om Robert vet om noen søskenbarn er savnet.
Betjent 2 Young i Atlantas avdeling for uløste saker. Miss Rebecca.
-Hei. -Hyggelig å treffe deg.
Vi har åpnet en sak fra 1996.
En uidentifisert, ung mann ble funnet med over 80 % av kroppen forbrent.
Vi la DNA-et hans inn i et system der vi fikk et par slektninger.
Du er faktisk en av de slektningene.
Vet du om noen fettere som kan ha forsvunnet på den tiden?
Jeg husker ikke noe spesielt. Nei.
Robert tar dem med for å besøke sin og Bretts 93 år gamle mor Dorothy.
Hun bor i nærheten.
-Hei! Hvordan går det? -Jeg er Rebecca.
Sønnen din og du er i slekt med en herr NN.
Du store min! Ja, han ligner på noen av slektningene våre.
Ja. Han ser...
...kjent ut. Det var det nærmeste jeg kunne komme.
Broren din er Clyde, og du har en søster som heter Mable?
Greit. Så la meg spørre deg: Vet du om et familiemedlem
som kan være mangle i arkivet?
-Nei. -Nei vel.
-Jeg kommer ikke på noe. -Greit.
-Tusen takk. -Greit, takk.
-Du også. -Greit.
-Takk, frue. Takk. -Ingen årsak.
-Er du skuffet? -Ja.
Jeg tror jeg alt hadde overbevist meg selv om at dette ville løse saken.
Men det fins ett siste håp. Brett og moren Dorothy har gått med på
å laste opp DNA-et sitt til en annen database
for å se om det gir noen nye treff.
Oi.
Jeg vet hvem de tre beste treffene er. Det fjerde er en jeg ikke gjenkjenner.
Braylon Brown. Han deler åtte prosent med Dorothy.
Det er ganske mye.
Hvem er så denne Braylon?
Her er det en Braylon i Atlanta.
28 år gammel. Ja vel.
Han bor hos mora si.
Det ser ut til å være en Marilyn, født i 1961.
Hun er i riktig alder til å være et savnet barnebarn av Clyde eller Mable.
Så hun kan være herr NNs søster. Greit. La oss se.
Jeg har funnet en gateadresse på Marilyn fra 1995.
Adair Avenue er rett bak der Church's Chicken lå før.
Og det er bare...
...800 meter fra der hendelsen skjedde, i Dorothy.
Dette kan ikke være tilfeldig. Dette er sprøtt.
-Hallo, Danielle. -Hei.
-Vi har et nytt treff. Braylon. -Jeg er så gira!
Hans mor Marilyn kan være herr NNs søster.
Hun bodde faktisk i det nabolaget der forbrytelsen skjedde.
Jeg er helt slått i bakken.
God morgen, mine herrer.
-Jeg har spennende nyheter til dere. -Jeg gleder meg til å høre dem.
Det viser seg at vi har ei hel grein av familien
som vi ikke visste om. Selv ikke Brett visste om den.
Vi fant ut at familien bodde i Adair Street.
Greit. La meg se om jeg finner dette.
Vi fant ut at en Marilyn Brown bodde der i 1996.
Og vi tror at hun er NNs søster eller halvsøster.
-Og hun lever fremdeles. -Ja vel.
Dette er nært nok til å kontakte Marilyn og snakke med henne.
Veldig godt gjort.
-Hallo. -Hei, Marilyn. Jeg heter Jimmy Sadler.
Etterforsker hos rettsmedisineren i Fulton fylke her i Atlanta.
Jeg arbeider med en sak fra 1996 der en uidentifisert,
-svart mann ble kjørt til Grady-sykehuset.
-Og han døde på Grady. -Ja vel.
Vi tror det er mulig at han kan være broren din.
-Har du en bror? -Ja, jeg har en bror.
-Hva heter broren din? -Han het David.
David Brown. Han forsvant, og han kom aldri tilbake.
Jeg tror at den vi har her, kan være den savnede broren din.
Du store min.
Går du med på at jeg tester DNA-et ditt opp mot denne personen?
Ja!
DNA-TESTEN BEKREFTER AT MARILYN ER NNs SØSTER
HAN HETER DAVID UBANK BROWN
Han var lillebroren min. Han var minstebroren min.
Man ser David smile så snart man kommer inn i huset.
Ja, jeg kan fremdeles se ham for meg, der han smiler.
Han var et snilt barn. Han plukket blomster til meg og ga dem til meg.
David var sorgløs.
Han hadde så mye energi og var en veldig positiv person.
Jeg husker at han fulgte etter oss overalt hvor vi gikk.
Han tok eksamen på videregående og hadde restaurantjobber og sånt.
Men vi kjente ikke vennene hans, for han tok dem aldri med seg hjem.
Han hadde stått opp en kveld og bare gått.
Han ville nok ha et lite pusterom, for vi var en stor familie.
Han kom aldri tilbake.
Jeg var et par måneder gammel da han forsvant.
Så jeg fikk aldri sjansen til å treffe ham.
Men jeg vet at bestemor meldte ham savnet.
Mor spurte hvor han var blitt av.
Hun hadde en følelse av noe. "Han kommer ikke tilbake."
David var savnet i et par dager
før bestemor så et innslag om at noen ble brent levende.
Hun så på nyhetene den dagen.
Hun ba meg om å dra til Grady og se hvem det var.
Marilyn og jeg kom til sykehuset.
Hun ville at jeg skulle bli med inn for å se på liket.
Men jeg ville ikke se det, så jeg så på gjennom glasset.
Han var oppbrent. Helt svart,
Jeg ante ikke at det var ham, med de forbrenningene. Det ante jeg ikke.
Marilyn sa hun ikke trodde at det var broren hennes.
Mor vet nå at hun så Davids lik på sykehuset.
Hun er helt knust.
Jeg håper han tilgir meg, for jeg ante det ikke selv. Det var broren min.
MARILYN KUNNE IKKE IDENTIFISERE LIKET,
SÅ DAVID FIKK EN UMERKET GRAV PÅ FOREST LAWN-GRAVLUNDEN
-Her er graven. -Er det her?
Det går bra.
Vi fortsatte å lete og lete i 28 år, for jeg trodde at han var i live.
Det har gjort så vondt.
Jeg er så lei for det.
-Jeg skulle gjerne sett ham igjen. -Jeg skulle gjerne truffet ham.
Lillebroren min. Jeg håper de tar den som gjorde det.
Hvem kan ha gjort noe så galt? Å brenne noen. Det er spørsmålet.
Nå har vi et navn. Nå kan vi åpne saken.
Vi kan granske bekjente, venner, forhold.
Alt som kan føre oss til det som skjedde den kvelden.
-Hvordan går det? -Miss Marilyn.
Vi prøver å avgjøre om det skjedde med vilje eller med et uhell.
Jeg må etterforske saken helt på nytt og bygge den opp igjen.
Det vil kreve litt hjelp fra deg.
Kjente du noen av Davids kontakter godt?
Det var mange gjengmedlemmer og sånt på den tiden. Alt var ille i 1996.
Jeg vet ikke hvem som gjorde dette. Han kjente dem nok.
De bare gjør det. Lokker ham i ei felle. Skjønner du?
Sier to unge damer som heter Tasha eller Shan deg noe?
-Nei. -Nei. Greit.
Jeg fatter bare ikke hvordan noen kunne brenne ham sånn.
Greit. Det går bra. Det går bra.
Jeg var patruljerende betjent på den kvelden i 1996.
Etter 28 år vil jeg veldig gjerne fullføre dette.
ATLANTA-POLITIET HAR BESTEMT SEG FOR Å GJENOPPTA ETTERFORSKNINGEN
Rettferdighet er veldig viktig.
Familien hans fortjener å få vite hva som skjedde med ham.
Jeg er glad for at jeg var med på å gi ham navnet tilbake.
Nå vet familien hans hvor han er.
Det har vært tungt for mamma å få vite nyheten om broren.
Men det positive ved det er at vi skal treffe søskenbarn og sånt.
Jeg tror det vil hjelpe henne mye.
-Du må være Marilyn. -Ja.
-Jeg er Brett. -Ja vel.
Robert og Michael.
Å oppdage en ny gren av familien jeg ikke ante noe om, er fantastisk.
Hyggelig å treffe deg.
-Hvordan går det? -David var min onkel Clydes barnebarn.
Det viser seg at Clyde hadde en annen familie da han var tenåring.
-Braylon, jeg er Brett. -Hvordan går det, Brett?
Det er en god følelse. Det er en fantastisk følelse.
Å vite at jeg har noen som er i slekt med meg.
Jeg fikk litt glede i øynene da jeg så dem.
Jeg kan helt klart se onkel Clyde.
-I ham? -Nei, i deg. I deg.
Clyde gikk bort for flere år siden.
Vi aner ikke om han var klar over at han hadde en annen familie.
Til og med sånn som du snakker.
Vi er helt klart i slekt.
Vi er her på grunn av det grusomme som skjedde med David.
Man blir sint når man tenker på at det skjedde med et familiemedlem.
Men kanskje takknemlig for at han nå er identifisert.
Der det var en umerket grav, kunne vi sette en gravstein
og gi ham tilbake menneskeligheten.
David Ubank Brown. Du vil aldri bli glemt.
Det gjorde så vondt å få vite hva som skjedde med deg.
Jeg er så lei for det. Måtte din sjel og ånd få hvile i fred.
Du vil aldri bli glemt. Jeg er glad i deg.
Han er ikke en savnet NN. Det er han ikke lenger.
Han hadde en familie, og de var glade i ham.
TIL MINNE OM DAVID UBANK BROWN 1972-1996
Tekst: Tor Hundstad