Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
- Ești gata? - Da.
- Bună! - Bună! Ce faci?
- Bună! - Încântat de cunoștință.
Frank.
E luminoasă.
Practic, e la fel.
Am un sentiment foarte bun legat de el.
Camera reflectă personalitatea pe care mi-ai spus că o avea.
Astea sunt…?
Haine murdare.
Nici nu ne-am ocupat de ele.
Nu. I-am spălat budigăii și șosetele pentru că mi s-au părut scârboase.
Chiloții și șosetele, i le-am scos și i le-am spălat,
dar restul e cum era acum cinci ani,
hainele lui murdare.
Nu cred că am vrut să-i pierdem mirosul din cameră, pentru că e clar că e al lui.
Da.
SAUGUS ÎNAPOI LA LUPTĂ
Hai, Dodgers!
ODIHNEȘTE-TE ÎN PACE DOMINIC BLACKWELL
ZBOR LIN DOM
STEVE HARTMAN A FOST TRIMIS SĂ RELATEZE UN ATAC DINTR-O ȘCOALĂ ÎN 1997.
DE CÂND A ÎNCEPUT, NUMĂRUL ATACURILOR DIN ȘCOLI A CRESCUT DE LA 17 LA 132 PE AN.
Ani de zile, am făcut eseuri la sfârșitul fiecărei săptămâni cu atacuri în școli.
Fie despre un erou, fie despre țara unită.
Orice ar fi fost, căutau un fel de mesaj pozitiv.
Era într-o ședință, a auzit focuri de armă și a fugit spre ele.
De aceea o considerăm eroină.
În prima zi…
Am făcut atâtea eseuri din astea, încât simțeam că mă repet.
De fapt, foloseam aceleași fraze în povești.
Am văzut că America mergea mai departe
după fiecare atac din școli,
tot mai repede de fiecare dată.
Mi-am zis: „Trebuie să fac ceva diferit. Ce pot să fac?”
Cred că presa e un pic de vină pentru toate astea.
Sau, cel puțin, merită explorată ideea.
La început, mai ales, exagerau
LICEUL COLUMBINE
și trăgătorii erau menționați prea mult.
Trebuie să vorbim despre copilul care nu mai e aici.
DE ȘAPTE ANI, HARTMAN LUCREAZĂ LA UN ESEU PENTRU BULETINUL DE ȘTIRI
DESPRE DORMITOARELE GOALE ALE COPIILOR UCIȘI ÎN ATACURILE DIN ȘCOLI.
MAI ARE TREI CAMERE DE DOCUMENTAT.
Ne auzi și ne vezi?
Așa.
- Bună! - Bună!
Bună, Gloria!
Cum ești?
- E greu să răspund. - Îmi imaginez.
Mulțumesc că mi-ați răspuns.
Aș vrea
să vin cu Lou Bopp,
fotograf,
și să-l las pe Lou să facă poze cu camera,
așa cum era, și să încerc să o surprind pe Hallie prin acele fotografii.
Simt că am vrea să o împărtășim.
- Da. - Cred că avem și emoții.
Da, și eu am emoții.
Era lumina familiei noastre
și…
viețile noastre gravitau în jurul ei.
Mă simt foarte binecuvântată
că ne-ai contactat, deci…
Simt că e ca e un alt
semn. Primesc tot felul de semne de la fetița mea…
Simt că e un semn că…
- …că așa a trebuit să fie. - Bine.
Bine.
- Mulțumesc. - Mulțumesc.
- Ne vedem în curând. - Bine, mersi.
- Bine. - Pa!
TOATE ACELE CAMERE GOALE
Eu fotografiez oameni, acțiune,
viața de zi cu zi.
Nu cred că am mai făcut vreun proiect
așa, în care cineva nu e acolo.
Ne știm de mult timp.
FOTOGRAF
N-aș face asta cu multă lume,
dar am încredere în Steve.
Hai, Rose! Ne pregătim să mergem la școală și facem poza!
- Da. - Bine.
O numim poza de dimineață.
Vino mai încoace! Încă un pic!
Doar ca să…
Bine.
…surprind progresia vieții, pentru că
orice se poate întâmpla oricând.
Bine.
Să mergem la școală!
- Ești gata? - Pa!
- Te iubesc.
- Pe curând! - Haide, Birdie!
- Pa, George! - Pa!
Unii dintre șefii mei nici nu știu că fac acest proiect,
dar trebuia să fac asta singur dacă voiam s-o fac.
HALLIE SCRUGGS 9 ANI
UCISĂ ÎN ÎMPUȘCĂTURILE DE LA ȘCOALA COVENANT, 27 MARTIE 2023
- Bună! - Bună, Steve!
- El e Lou. - Bună!
- Bună, Lou! - Chad.
Îmi pare bine.
Pot să trag un scaun aici.
Trebuie să fie ceva, un beneficiu pentru voi sau familia voastră.
Vedeți ceva în asta? În pozele astea?
- Că pentru mine e important. - Da.
Probabil, e cel mai important pentru mine.
Nu știu
cum beneficiază familia noastră.
Mă întreb mai degrabă: „Cum ar putea fi viața ei de folos altora?”
Asta e…
Vrem să fie ținută minte pentru asta.
Deci…
Da.
„Primul meu dinte. Primul meci de fotbal.”
„Primul meci din Tennessee.”
Ea l-a făcut?
Ea l-a făcut. Da.
- Un proiect? - Da.
DALLAS 24 IUNIE 2013
- Un proiect școlar. - Da.
PRIMUL MECI DE FOTBAL BOTEZUL DE LA UN AN
PRIMUL DINTE
E interesant cum funcționează memoria
pentru că îmi amintesc clar
PRIMUL MEU MECI TN
aproape totul dintr-un interval de trei ore luni.
Și apoi pierd șirul.
Dar știu că am intrat în camera ei în seara aia.
M-am întins și…
Da, am plâns.
„NU-S OBOSITĂ”
NU DESCHIDE PROPRIETARĂ: HALLIE
TE-AM IUBIT DE DINAINTE SĂ TE NAȘTI
Ce vrei e ceva ce nu poți avea.
Voiam mirosul ei înapoi. Voiam s-o ating și voiam…
să-i mângâi părul transpirat.
Patul ei era cel mai aproape de asta.
Deci…
Bine.
Uneori, mă duc să mă uit
la toate bibelourile, animalele de pluș și scoicile pe care le aduna și…
mă duc să-i miros păturica cu care dormea în fiecare noapte.
Și…
Cred că se plânge mult în camera aia.
Da.
Cred că ajută camera
pentru că sunt multe momente în care vrei să fii trist.
Bravo, Hallie!
Pentru că și prin tristețe ne conectăm cu ea.
Era foarte…
sociabilă. Era și
sora mai mică. Așa că era mereu
un pic cam enervantă…
- Da, amuzantă, puțin enervantă. - Era bine, totuși.
Era destul de competitivă cu noi și când făceam sport.
Asta ne făcea să petrecem timp împreună.
Era mai mereu cu noi.
- Să vedem! - E roz.
În sfârșit, o ai pe a ta. O poți duce peste tot!
Iar voi, băieți, nu o puteți folosi.
Da!
Cel mai amuzant e că ne-a implorat să-i luăm…
- E cel mai bun. - …ăsta.
Voia un hanorac cu pisici de pe Amazon. Jada nu voia să i-l ia.
- A trebuit s-o faceți să se răzgândească? - N-am putut.
- Îl purta peste tot. - Îl purta des.
FRAȚII MEI MAI MARI
Ce vreți să afle lumea
despre Hallie când se uită la poze?
PENTRU BĂIEȚII SCRUGGS ȘI HALLIE HAI, VOLS!
Aș vrea ca lumea să știe că era o…
Nu pot să fac asta.
Aș vrea ca lumea să știe că era
o persoană minunată, o surioară bună.
Următorul nostru invitat e corespondent CBS News. Steve Hartman.
Sunt Steve Hartman, de la CBS News.
Steve Hartman a găsit o rețetă pentru fericire.
În calitate de corespondent CBS, Steve nu se ocupă de politică,
nici de dezastre naturale sau războaie.
Mai avem doar… 129.
- Îmi vezi picioarele? - Da.
Încă se mișcă.
Cu siguranță.
- De câte ori îți apar poveștile… - Plângem.
- Bună! - Salut!
Salut!
Am tot fost catalogat
ca tipul vesel cu vești bune.
Eu sunt tipul pe care-l aduc la final
ca să…
restabilească încrederea oamenilor în umanitate.
Plănuiserăm să încheiem săptămâna
cu o poveste minunată de-a lui Steve Hartman.
Steve are niște idei astă-seară despre această tragedie.
Și eu doar…
îndulceam totul.
Imaginează-ți! Să cauți vești bune la un atac dintr-o școală.
La multe atacuri armate, asta făceam.
La sfârșitul săptămânii, să ne amintesc că viața merită trăită.
N-o să analizez un atac dintr-o școală ca să găsesc un unghi pozitiv.
Nu mai fac asta.
Aici e.
JACKIE CAZARES 9 ANI
UCISĂ ÎN ATACUL DE LA ȘCOALA PRIMARĂ ROBB
24 MAI 2022
- Bună! - Bună!
- Cum ești? - Bine.
- Bună! - Intrați!
Mulțumesc.
Da.
Sunteți gata?
Aici mergeau să danseze ca tată și fiică.
…aici pentru dansul dintre tată și fiică.
Ești entuziasmată?
Abia aștepți?
Grozav.
- Cine îți face părul? - Christy.
O să-ți facă părul și în ziua nunții?
Da?
Cu cine o să te măriți?
Nu știi? O să fie frumos?
Stai, cu tati?
MEREU ÎN INIMILE NOASTRE JACKLYN CAZARES
Asta e camera ei.
Îmi plac luminile.
- Îi plăceau luminile. - Da.
Sunt aprinse de când le-a lăsat așa. Nu le-am stins.
Și animalele de pluș.
Doar astea două au vocea ei, nu?
Da.
În clipul ăsta e afară cu câinele.
E un clip care…
E printre ultimele noastre clipuri
cu ea și câinii de dinainte de 24 mai.
- Și voia să fie veterinar? - Da.
Din cauza iubirii pe care le-o purta animalelor,
s-ar fi ocupat cu siguranță doar de ajutarea lor.
Era visul ei să devină medic veterinar.
Camera ei
a jucat un rol important în viața ei.
CAMERA LUI JACKIE
Acolo se simțea în siguranță.
Intru acolo în fiecare zi.
De asta am scaunul ăla chiar lângă pat.
Mă alină un pic să intru acolo
doar ca să stăm de vorbă uneori.
EROINĂ EVA MIRELES
LA MULȚI ANI
- Bună! - Bună!
Ce mai faci?
Ce-ai făcut azi?
Am înotat.
Și…
am dus-o pe Birdie la salon și apoi am alergat trei kilometri.
- Trei kilometri? - Apoi…
Da.
- Și. - Și apoi…
Apoi am condus până la Leanna.
Birdie, e tati!
Vă iubesc mult.
- Și eu. - Mi-e dor de voi.
Mi-e dor mai mult decât știți.
Pa!
- Pa! - Pa!
GÂNDURI, RUGĂCIUNI, REPETĂ. MULTE ARME, MAI PUȚINE, RIDICARE UMERI.
MASA DIN BUCĂTĂRIE, J „PARE CĂ LUMEA A UITAT DEJA”
Orele au fost anulate și au fost aduși consilieri în Perry, Iowa
după ce un copil a fost ucis
și șapte persoane au fost rănite…
ANCHETA ATACULUI
Înainte să încep proiectul,
deveneam tot mai indiferent după fiecare atac dintr-o școală.
Și cred că toată America a trecut
prin același proces.
Acum, când aud despre un atac dintr-o școală,
știu că există camera aia.
Simt că pot să mă văd în camera aia
și mă doare mult mai tare
decât înainte.
Păr pe o perie,
capac al pastei de dinți…
elastice de păr pe clanță.
E ireal, la naiba!
Ce e ireal?
Doar că vorbim aici despre asta.
Că…
Că asta e pe bune.
GRACIE MUEHLBERGER 15 ANI
Bună! Încântat.
- Și eu. - Eu sunt Bryan.
- Bună! - Îmi pare bine.
- Și mie. - Mulțumim că ne-ați primit.
Desigur.
Era foarte distractivă.
Bună, prieteno! E o zi minunată.
Trec pe lângă camera ei și încă o văd.
Îi plăcea să facă sărituri de pe pat.
Încă o aud râzând tare.
Ne dați ori nu ne dați!
Camera ei era ca o scenă.
Toată lumea mergea să o vadă cântând.
Împărțea invitații și ne spunea la ce oră să fim acolo.
Punea scaune ca să stăm la spectacol.
Da.
A făcut
școala primară, gimnaziul și 15 săptămâni de liceu în camera aia.
Era sanctuarul ei privat
unde era ea însăși.
Era vreme însorită, joi dimineață.
Plănuia să-și cumpere biletul pentru primul ei bal de liceu.
Avea planuri să-și ia rochia vineri.
Din păcate, nu a apucat să facă lucrurile astea două.
E ținuta pe care o scosese și…
Asta voia să poarte?
Voia să poarte fie ținuta asta, fie asta.
- Pregătise două. - Și rochia asta.
Deci…
O făcea des? Pregătea hainele de a doua zi?
Da. De luni până vineri.
- Da. - Da.
Îi dădusem o cutie mică
și, când am deschis-o, avea scrisori aici.
Iar aceste scrisori erau bilete scrise de ea pentru ea din viitor.
„Prima zi de liceu.”
„Dragă eu din viitor,”
„Doamne, sunt la liceu!”
„Aștept de când mă știu ziua asta.”
„Să n-ai emoții! Îți vei face…
prieteni, dar și dușmani pe viață.”
„Nu te concentra pe negativism!”
„O să treci peste asta. Păstrează-i pe cei care te fac fericită
și scapă de ceilalți! Ha-ha!”
„Poartă ceva drăguț, evident!”
„Te iubesc. Baftă! Gracie din trecut.”
Intri des acolo?
Da. Des.
Tot timpul, în fiecare zi.
CAMERA LUI GRACIE
Da?
Zilnic îi zic bună dimineața. Seară de seară îi zic noapte bună.
LICEUL SAUGUS SANTA CLARITA, CA
CRĂCIUN FERICIT
- Deci… - Încă.
- Până azi.
Da.
Bună!
Când camera nu va mai fi acolo,
ea va dispărea?
Atâta timp cât acea cameră există, ea există cumva.
Bine, iată ținuta!
E foarte drăguță.
PRIMA ZI DE LICEU!
Șeful meu știe despre povestea asta
și a fost de acord să o difuzeze.
Dar o vor vedea când va fi gata de difuzare
și vom continua de acolo.
Acum faci…
Nu?
Așa. E mai bine.
Vreau ca proiectul
să le amintească oamenilor
că erau copiii noștri.
Că erau copiii voștri.
Că ar putea fi copiii voștri.
Rose, ești gata?
Da.
Bine.
Camera e foarte lentă. Bine.
Faptul că le dăm albume foto familiilor este un pas crucial în acest proiect.
Căci simt că, până acum, doar am luat lucruri.
Am făcut poze. Le-am luat timpul.
E ceva tangibil ce putem oferi.
Ideea pozelor e să nu am multe de spus.
Vreau ca oamenii să vadă pozele
și să las pozele să vorbească de la sine.
Aș vrea să putem transporta toți americanii
ca să stea într-una din acele camere măcar câteva minute.
Am fi o altă Americă.
Steve Hartman începe azi-dimineață
cu ceva foarte diferit și extrem de tulburător.
ÎN AMINTIREA ELEVILOR UCIȘI ÎN ATACURI DIN ȘCOI DE LA COLUMBINE.
TOATE ACELE CAMERE GOALE
Subtitrarea: Constantin Ursachi