Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
‫גבירותיי ורבותיי,‬
‫תנו כפיים‬ ‫ל"קווין הארט: "מתנהג בהתאם לגילי".‬
‫- קווין הארט: מתנהג בהתאם לגילי -‬
‫כן.‬
‫אני רוצה להגיד על ההתחלה‬ ‫שאני במצב רוח טוב.‬
‫אני במצב רוח טוב כי החיים ממש טובים כרגע.‬
‫האישה מאושרת. הילדים מאושרים.‬
‫מערכת היחסים שלי‬ ‫עם המשפחה המורחבת שלי משתפרת.‬
‫לאחרונה אני אחראי על כל המפגשים המשפחתיים.‬
‫כל אירוע שדורש נוכחות משפחתית מלאה,‬ ‫אני מטפל בזה.‬
‫איחודים משפחתיים, אירועים, ארוחות ערב,‬ ‫הכול עובר דרכי.‬
‫אני לא אשקר ואגיד לכם שזה לא מעצבן,‬ ‫כי זה מעצבן לפעמים.‬
‫האחיין שלי בא אליי ואמר,‬
‫"דוד, יש משהו שאני רוצה‬ ‫להגיד למשפחה פנים אל פנים.‬
‫"תעזור לי לכנס את המשפחה?"‬
‫אמרתי, "אין בעיה".‬
‫התקשרתי לכולם, וקבענו להיפגש במסעדה.‬
‫הזמנתי חדר פרטי במסעדה.‬
‫אנחנו נכנסים לחדר הפרטי,‬ ‫והאחיין שלי נעמד ואומר,‬
‫"ביקשתי שתבואו‬ ‫כי אני רוצה שתדעו שאני גיי."‬
‫זה היה מהיר.‬
‫אפילו לא הספקנו להתיישב ולאכול.‬ ‫זה היה מהיר.‬
‫וכשהוא אמר את זה, אף אחד לא אמר כלום.‬ ‫כולם היו שקטים.‬
‫אמרתי, "פאק, מישהו צריך להגיד משהו,‬ ‫לשבור את הקרח".‬
‫ובגלל שעכשיו אני האחראי,‬ ‫אני זה שצריך להגיד משהו.‬
‫אמרתי, "אחיין, תקשיב,‬ ‫אני חושב שאני מדבר בשם כל המשפחה…"‬
‫נכון?‬
‫כן? כולנו.‬
‫"…כשאני אומר שאנחנו, כמשפחה…‬
‫"די ברור ש… תראה, תקשיב…‬
‫"אני חושב שדי ברור שאנחנו…‬
‫"שאנחנו יודעים."‬
‫אף אחד לא בהלם.‬
‫אף אחד לא בהלם מהמידע הזה.‬
‫כשהוא אמר את זה,‬ ‫הוא לבש גופיית סטרפלס קטנה.‬
‫עם הכיתוב, "חור התחת שלי חום".‬ ‫זה מה שהיה כתוב.‬
‫כן, ברור שאתה פאקינג גיי. בסדר.‬
‫לא אכפת לנו.‬ ‫אנחנו משפחה. אנחנו אוהבים אותך.‬
‫דודה שלי ניסתה לתפוס טרמפ על הסיטואציה.‬ ‫היא קמה ואמרה,‬
‫"אם כבר מדברים בכנות,‬ ‫אני רוצה שתדעו שאני נאבקת עם המשקל שלי.‬
‫"אני מרגישה שאני סובלת מהשמנת יתר."‬
‫שוב יש שקט. אף אחד לא אומר כלום. שקט.‬
‫אני כזה, "פאק, אני שוב צריך לשבור את הקרח,‬ ‫אני שוב צריך להגיד משהו".‬
‫אמרתי, "פט, תרגיעי את התחת השמן שלך".‬ ‫אמרתי את זה. באמת, אמרתי את זה.‬
‫"תרגיעי את התחת השמן שלך, פט.‬
‫"זה לא שומן חדש, פט. זה אותו שומן."‬
‫פט שמנה מאז שאני בן 12. זה אותו שומן, פט.‬
‫תרגיעי את התחת הגדול שלך.‬ ‫מה השמנת יתר עכשיו?‬
‫קשה לשמור על המשפחה מאוחדת.‬
‫זה דורש הרבה עבודה. צריך הרבה סבלנות.‬
‫אפילו את המשפחה הקרובה.‬
‫אני אב לארבעה.‬ ‫דיברתי על הילדים שלי לאורך הקריירה שלי.‬
‫היה עליי הרבה לחץ בתור אבא מפורסם.‬
‫אבל אני חייב להודות,‬ ‫אני מרגיש שהלחץ הגיע ממני.‬
‫באמת. יודעים למה?‬
‫כי אני מרגיש‬ ‫שלפחות אחד מהילדים שלי חייב להצליח בחיים.‬
‫נכון? אני לא מצפה לארבע מארבע. באמת שלא.‬
‫אם אתה הורה לארבעה או יותר ילדים,‬
‫אתה יודע אילו ילדים יצליחו ואילו לא.‬ ‫אתה יודע.‬
‫זה ברור לך. "תקשיבו, הילד הזה…‬
‫"צריך לחסוך לדמי ערבות בשביל הילד הזה."‬
‫אני פשוט לא רוצה שיצאו לי ילדים בלאי.‬
‫אני לא רוצה להיות סלב עם ילדים בלאי.‬
‫להרבה סלבס יש ילדים שגדלים ולא עושים כלום‬
‫עם המשאבים שעומדים לרשותם.‬
‫אני לא רוצה שזה יקרה לילדים שלי.‬ ‫אני רוצה שהם ינצלו את ההזדמנויות שיש להם.‬
‫אני לא רוצה ילדים בלאי.‬
‫אני מכיר סלבס עם ילדים בלאי.‬
‫אתם לא חושבים על זה כמוני. אני חושב על זה.‬
‫אני אספר לכם. לא מזיז לי, אני אדבר בכנות.‬
‫זו אחת הסיבות שלקחתי לכם את הטלפונים,‬ ‫כדי שאוכל לדבר בכנות.‬
‫כדי לדבר בכנות, להגיד לכם איך אני מרגיש.‬
‫אם תספרו למישהו, אני אכחיש.‬
‫אני אגיד לכם למי יש ילדים בלאי.‬ ‫אני אגיד לכם.‬
‫מייקל ג'ורדן.‬
‫למייקל ג'ורדן יש ילדים בלאי.‬
‫לא אכפת לי מה תגידו.‬ ‫מייקל יודע. אני יודע שהוא יודע.‬
‫נראה לכם שמייקל ג'ורדן לא מתבאס‬
‫בכל פעם שהוא רואה את דל קרי חוגג על המגרש‬
‫עם סטף קרי וסת' קרי?‬
‫ראיתם פעם את דל קרי צופה בהם?‬
‫דל קרי כזה, "קבלו את הבנים שלי ב-NBA!"‬
‫מייקל מסתכל על מרקוס וג'פרי‬ ‫שיושבים על הספה.‬
‫"תסתכלו על עצמכם, זוג אפסים.‬
‫"יושבים כאן,‬ ‫חושבים על שילובי צבעים חדשים לאייר ג'ורדן‬
‫"ומשחקים פורטנייט כל היום.‬ ‫תסתכלו על עצמכם."‬
‫זה זמן טוב לספר לכם‬ ‫שאני ומייקל ג'ורדן לא מסתדרים,‬
‫אז הרבה מהדברים האלה מגיעים ממקום מוזר.‬
‫מייקל מסוכסך איתי כבר שנים.‬
‫מייקל עצבני עליי כבר שנים‬
‫כי הנחיתי אירוע לכבודו לפני הרבה זמן,‬
‫והוא הגיע באיחור.‬
‫הוא הגיע באיחור, והיו לי שתי בדיחות בקנה.‬
‫אני לא יודע מאיפה הן הגיעו,‬ ‫אבל ישר שלפתי אחת.‬
‫זה היה מהיר, אבל הכול היה בצחוק.‬
‫כולם יודעים שמייקל ג'ורדן מתלבש מזעזע.‬
‫כמה מהג'ינס הכי מכוערים שראיתי בחיים‬ ‫היו של מייקל ג'ורדן.‬
‫כיסים אחוריים ענקיים.‬ ‫כיסים אחוריים גדולים מאוד.‬
‫אפשר להכניס מחשב של דל בכיס האחורי שלו.‬
‫לעזאזל, מייק.‬ ‫יש לך מחשב של דל בכיס האחורי?‬
‫לעזאזל, מייק!‬
‫מה יש לך שם, מודם? לעזאזל!‬
‫הוא הגיע באיחור, וקטלתי אותו.‬
‫"מייקל ג'ורדן מתלבש כמו לסבית בהיריון."‬ ‫אני לא יודע מאיפה זה הגיע.‬
‫כי הוא לבש את המכנסיים גבוה, עד החזה.‬
‫הייתה לו כרס קטנה שבלטה החוצה.‬
‫לא דיברתי איתו מאז.‬
‫לא מזיז לי.‬
‫לא אכפת לי מי מחבב אותי ומי לא.‬
‫הגעתי לשלב בחיים שקשה לעצבן אותי.‬
‫אני בן 45. כשאתה מזדקן,‬ ‫אתה מפסיק לשים זין.‬
‫זו האמת.‬
‫כשאתה מזדקן, אתה מפסיק לשים זין.‬
‫אם זה לא קשור למשפחה שלי‬ ‫ולא מקדם אותי בחיים,‬
‫אני לא מקדיש לזה זמן או תשומת לב.‬
‫באמת. השתניתי.‬ ‫אני והחברים שלי, כולנו השתנינו.‬
‫אלוהים, אני זוכר איך התנהגנו פעם.‬
‫דיברנו על אותם דברים כל יום, כל היום.‬
‫"איפה הבחורות?‬ ‫איפה המועדונים? איפה השתייה?‬
‫"איפה השתייה? איפה המועדונים?‬ ‫איפה הבחורות? איפה המועדונים?"‬
‫כל יום.‬
‫זה שונה בגיל 45.‬ ‫עכשיו אנחנו מדברים רק על פציעות ותרופות.‬
‫באמת. זו האמת.‬
‫אחרי גיל 40, אתה תמיד פצוע.‬ ‫אני לא יודע למה.‬
‫אתה תמיד פצוע, אבל אתה לא יודע איך זה קרה.‬
‫כל שיחה מתחילה בשאלה‬ ‫על פציעה שאתה לא יודע איך היא קרתה.‬
‫"הצוואר שלי נדפק.‬ ‫אני לא יודע מה עשיתי לצוואר שלי."‬
‫לכולם אכפת מהפציעה שלך אחרי גיל 40.‬ ‫כולם רוצים לעזור.‬
‫"איך לדעתך זה קרה?"‬
‫"אין לי מושג.‬
‫"אולי אני מסתכל על השלטים בכביש‬ ‫יותר מדי זמן,‬
‫"כי אני מסתכל,‬ ‫אבל אז מסובב את הראש אחורה."‬
‫כולם נותנים לך עצות אחרי גיל 40.‬ ‫כל אחד נהיה לך רופא.‬
‫"אתה צריך כורכום. כורכום ושמן דגים.‬
‫"תמרח קצת שמן דגים על הצוואר שלך.‬
‫"תבלע כף שום. תאכל בצל.‬
‫"שים את רגל שמאל בדלי מים חמים‬ ‫ותשאיר אותה שם עשר דקות."‬
‫נראה לך שאני ערפד? על מה לעזאזל אתה מדבר?‬
‫אתה תמיד פצוע אחרי גיל 40.‬
‫והקטע הכי מבאס בפציעות אחרי גיל 40:‬ ‫אתה אף פעם לא מחלים ב-100 אחוז.‬
‫אתה מאבד חתיכה מעצמך עם כל פציעה.‬
‫אתה לא מחלים ב-100 אחוז.‬
‫הנה ההוכחה. תראו את היד הזאת.‬
‫עד למעלה. רואים? עד הסוף.‬
‫לא היד הזאת. רק עד לכאן. זהו.‬
‫הראיתי את זה לרופא,‬ ‫והוא אמר, "פשוט תשתמש ביד השנייה".‬
‫אמרתי, "תתקן את זה!‬
‫"אני על העוקם. תתקן את זה!"‬
‫אני כל כך מקנא בדור הצעיר.‬
‫כשצעירים נפצעים, הם מתאוששים בתוך שנייה.‬
‫שיחקתי כדורסל עם כמה ילדים.‬
‫אחד הילדים עיקם את הקרסול.‬ ‫הקרסול שלו פגע ברצפה. ראיתי את זה.‬
‫עיקם את הקרסול. הקרסול שלו היה על המגרש.‬
‫אמרתי, "שיט! זה שבר על בטוח.‬ ‫הקרסול שלו שבור, אני יודע שהוא שבור".‬
‫יודעים איך הוא תיקן את זה בזמן אמת?‬
‫הוא התכופף, הידק את השרוכים,‬
‫וקפץ.‬
‫הוא אמר, "אני בסדר. אני אסיים את המשחק".‬
‫אמרתי, "תסיים את המשחק?!"‬
‫אי אפשר לעשות דברים כאלה אחרי גיל 40.‬
‫אם אתה מעקם את הקרסול על המגרש,‬
‫למחרת הרגל שלך בסד.‬
‫אתה בסד מחורבן.‬
‫"מה קורה, חבר'ה?"‬
‫"לעזאזל, ג'ו! חשבתי שרק עיקמת את הקרסול."‬
‫"גם אני.‬
‫"מתברר שדפקתי את המניסקוס ואת גיד אכילס.‬
‫"הסיאטיקה שלי התפרצה.‬ ‫אני מושבת לשמונה חודשים."‬
‫"שמונה חודשים?!‬
‫"שמונה חודשים! לעזאזל, ג'ו!‬
‫"אפילו לא שיחקת!"‬
‫"אני יודע. הרופאים אמרו שהתיישבתי מהר מדי.‬
‫"תפסיקו להתיישב מהר כל כך כשאתם על המגרש.‬
‫"אתם צריכים להאט."‬
‫"לעזאזל, ג'ו."‬
‫קל מדי להיפצע.‬
‫אני לא חושב שאנשים מבינים כמה קל להיפצע.‬
‫לפני כמה ימים ירדתי במדרגות.‬ ‫החלקתי בשלוש המדרגות האחרונות.‬
‫לא נפלתי. החלקתי.‬
‫ככה. מכירים את זה?‬
‫יודעים על מה אני מדבר?‬
‫כזה, "אוי, לא!" מכירים?‬
‫הפחדתי את עצמי בטירוף.‬
‫דרך אגב, אני מעדיף בהרבה ליפול.‬
‫כי אם אתה נופל, זה נגמר.‬
‫אבל ככה, אתה חושב…‬
‫אתה חושב כמה רע זה יהיה כשתיפול סוף סוף.‬
‫"אני אפתח את הראש על המדרגה המחורבנת."‬
‫ואז אתה פוגע באנשים.‬
‫לפניי הייתה איזו זקנה מסכנה,‬ ‫דחפתי אותה במורד המדרגות.‬
‫נלחצתי.‬
‫שמעתי רק…‬
‫מדרגות הן מסוכנות.‬
‫אני לא יודע למה צריך כל כך הרבה.‬
‫כל כך הרבה מדרגות בכל מקום.‬
‫לעלות זה בסדר. לרדת זו הבעיה.‬
‫כשאתה מזדקן, זה נהיה מפחיד.‬
‫לא מזמן הבן שלי ירד במדרגות.‬ ‫בחיים לא ראיתי דבר כזה.‬
‫הוא ירד במדרגות בדילוגים.‬
‫כמו האוונג'רס. בחיים לא ראיתי ברכיים כאלה.‬
‫איזה מין ברכיים יש לבן שלי?‬
‫אני יורד במדרגות על הצד.‬ ‫כשאתה מזדקן, אתה יורד ככה.‬
‫בבקשה. אתם ממהרים? תעקפו אותי.‬
‫אני לא אפצע את עצמי בגללכם. תעקפו.‬
‫קל מדי להיפצע.‬
‫לפני כמה ימים נכנסתי למקלחת,‬ ‫והרגל שלי החליקה. אלוהים!‬
‫נבהלתי בטירוף.‬ ‫היה רווח ענק בין הרגליים שלי.‬
‫בחיים לא היה לי כזה רווח בין הרגליים.‬
‫אלוהים.‬
‫אתה לא מכבד את כל הדברים‬ ‫שאפשר לתפוס במקלחת עד שאתה צריך אותם.‬
‫אתה לא מכבד אותם.‬
‫כל המוטות. כי אתה לא יודע‬ ‫למה המוטות האלה שם עד שאתה צריך אותם.‬
‫שתדעו לכם, החלקתי וכמעט פתחתי את הראש.‬
‫תפסתי את המוט הקטן.‬
‫אמרתי, "תודה, מוט-מציל-חיים-של-סחבק".‬
‫כן.‬
‫זה מה שזה. זה "מוט-מציל-חיים-של-סחבק".‬
‫והכי מצחיק זה שפספסתי את המוט הגדול.‬
‫ניסיתי לתפוס את הגדול.‬
‫פספסתי אותו. הייתי צריך לתפוס את הקטן.‬
‫אלוהים. אף פעם לא ידעתי‬ ‫שזו הסיבה שהמוטות האלה שם.‬
‫אני מפחד ליפול במקלחת.‬
‫לדעתי זו אחת הפציעות הכי גרועות שיש.‬
‫ליפול במקלחת?‬
‫אלוהים. אני אגיד לכם מה מפחיד אותי.‬
‫ליפול ולהיפצע ככה שאני לא יכול לזוז,‬
‫אבל אני נופל מתחת לראש המקלחת, והמים…‬
‫המים ממשיכים לזרום,‬
‫ואני צריך לשבת שם‬ ‫ולהילחם על חיי במשך שש שעות.‬
‫שש שעות, אני כזה…‬
‫וככה ימצאו אותי.‬
‫עם זין קטן, כי הייתי במים במשך שש שעות.‬
‫אלוהים. אתם מתארים לעצמכם?‬
‫אתה עומד למות,‬
‫והדבר האחרון שאתה שומע‬ ‫זה מישהו אומר, "איכס, תראו את הזין שלו".‬
‫אלוהים.‬
‫תהרגו אותי וזהו.‬
‫"למה הזין שלו נראה ככה? איכס!"‬
‫מגבת קטנה יוצאת לך מהתחת,‬ ‫כי זה הדבר האחרון שרחצת.‬
‫יש קצת חרא על המגבת.‬
‫"איכס, יש חרא על המגבת.‬
‫"זין קטן, חרא בתחת. אני לא נוגע באיש הזה."‬
‫הייתי מת.‬
‫יודעים למה אני חושב על זה?‬ ‫בגלל הפציעה האחרונה שלי.‬
‫הפציעה האחרונה שלי דפקה אותי חזק.‬
‫בעיקרון שברתי את הזין.‬ ‫אין דרך טובה יותר לתאר את זה.‬
‫אני מדבר בכנות. המופע הזה דוגל בשקיפות.‬
‫נפצעתי במרוץ.‬
‫לא במסלול ריצה.‬
‫לא במרוץ שבו מגיעים לקו הסיום‬ ‫ומקבלים פרס בסוף. לא.‬
‫שני שיכורים באמצע הרחוב, שתיים לפנות בוקר.‬
‫התחריתי עם רץ אחורי לשעבר מה-NFL‬ ‫בלי שום סיבה.‬
‫זה היה מרוץ מאולתר.‬
‫היינו בברביקו, ושמעתי אותו מדבר בבר.‬
‫הוא דיבר על פוטבול.‬ ‫"גבר, אני מתגעגע לפוטבול.‬
‫"החיים הם לא אותו דבר בלי פוטבול.‬
‫"הייתי נותן הכול כדי לחזור למגרש.‬
‫"איבדתי חלק מעצמי כשהפסקתי לשחק.‬ ‫אני מתגעגע לפוטבול."‬
‫בלי סיבה אמרתי,‬
‫"אני אקרע אותך במרוץ כאן ועכשיו."‬
‫הוא אמר, "מה?‬ ‫קווין, אתה רציני? רוצה להתחרות?"‬
‫אמרתי, "כן, אני רוצה להתחרות. קדימה!"‬
‫הוא אמר, "אם אתה רוצה להתחרות, נתחרה".‬
‫היו כל כך הרבה סימנים שהתעלמתי מהם.‬
‫סימנים שאמרו, "קווין, אל תשתתף במרוץ הזה".‬
‫הסימן הראשון שהתעלמתי ממנו‬ ‫היה ההבדל בין המתיחות שלו למתיחות שלי.‬
‫הוא עשה כל כך הרבה מתיחות.‬
‫הוא כופף את הירכיים ככה.‬
‫הוא עשה תרגילי מפשעה.‬ ‫הוא עשה תרגילי ברכיים.‬
‫אני קורא לזה "כדורי גלידה".‬ ‫אין לי מושג מה זה.‬
‫הוא עשה בעיטות ישבן.‬ ‫הוא עשה מתיחות איזה חמש דקות.‬
‫אני רק נענעתי את הרגליים פעמיים.‬
‫"קדימה!‬
‫"קדימה!"‬
‫הדבר הכי גרוע אחרי גיל 40 זה חברים בגילך.‬
‫חברים בני 40 ומעלה הם איומים,‬ ‫כי לא משנה איזו החלטה מטופשת תקבל,‬
‫הם יתמכו בך ויעמדו לצידך, לא משנה מה.‬
‫כשנענעתי את הרגליים פעמיים ועשיתי…‬ ‫החברים שלי היו כזה,‬
‫"כן!‬
‫"לך על זה, קוו!"‬
‫אני אקרע אותו.‬
‫אמרתי לו על ההתחלה,‬
‫"אתה ספורטאי מקצועי,‬ ‫אז אני יודע שיש לך טכניקה.‬
‫"ובגלל הטכניקה,‬ ‫נדמה לך שיש לך יתרון עליי, אבל אתה טועה.‬
‫"הודות לכישרון הגולמי שלי‬ ‫וליכולת הריצה הטבעית שלי,‬
‫"אני אנצח אותך."‬
‫הנה סוד הריצה שלי.‬
‫הסוד שלי הוא שאני מצמיד חזק את האצבעות,‬
‫ואני… רק רגע.‬
‫הסוד שלי הוא שאני מצמיד חזק את האצבעות,‬
‫ואני חותך את הרוח ככה.‬
‫הרוח היא כמו עוגה בשבילי.‬ ‫כשאני רץ, אני חותך!‬
‫כל אחד מקבל פרוסת עוגה כשאני רץ.‬
‫כל השאר רצים עם אצבעות פתוחות,‬ ‫והרוח נכנסת.‬
‫תראו. כל הרוח נכנסת.‬
‫לא אני. תראו את זה.‬
‫שלחנו ילד קטן לקצה הרחוב‬ ‫ואמרנו לו להרים את הידיים ככה.‬
‫כשהילד יוריד את הידיים, המרוץ יתחיל.‬
‫עמדנו על קו הזינוק.‬ ‫הייתה לו טכניקה. ידעתי שיש לו טכניקה.‬
‫יד אחת למטה, זרוע אחת מורמת, והראש ככה.‬
‫אני התחלתי בעמדת "שכונה".‬
‫זה כשאין לך…‬
‫אתה פשוט מנסה להקדים אותו. זה הכול.‬
‫אלוהים.‬
‫הילד עמד בקצה הרחוב.‬ ‫"למקומות, היכון…" הוא הוריד את הידיים.‬
‫בום! המרוץ מתחיל!‬
‫הוא זינק ראשון.‬
‫כשאני רץ, אני מתחיל בראש מורכן.‬
‫אני מתחיל בראש מורכן,‬ ‫ואחר כך אני מרים את הראש.‬
‫כשאני מרים את הראש,‬ ‫אני תמיד בתיקו או שאני בהובלה.‬
‫תמיד.‬
‫עוד לא היה מרוץ‬ ‫שבו לא הייתי בתיקו או בהובלה.‬
‫בפעם הראשונה בחיים שלי,‬ ‫הרמתי ראש וראיתי את העורף שלו. אלוהים.‬
‫אני מפסיד. אלוהים.‬
‫משהו לא בסדר. משהו בטוח השתבש.‬
‫אין סיכוי שאני מפסיד. משהו לא בסדר.‬
‫הסתכלתי על האצבעות, והן היו פתוחות קצת.‬ ‫לא הצמדתי אותן עד הסוף.‬
‫אז הצמדתי אותן.‬
‫כשאתה מזדקן, אתה מרעיש יותר כשאתה רץ.‬
‫החברים שלי צועקים מהצד, "קדימה, קוו! מהר!‬
‫"תרים את הברכיים, קוו.‬ ‫אתה קרוב אליו. רוץ. אתה קרוב."‬
‫"פאק, אני מנסה!"‬
‫לא מצליח להדביק אותו.‬ ‫נשארו שמונה צעדים במרוץ. אני מדבר לעצמי.‬
‫"קדימה, קוו, תרים את הברכיים.‬ ‫לעזאזל. תעקוף אותו, קוו. קדימה!"‬
‫בצעד האחד לפני אחרון הרגשתי את זה.‬ ‫פשוט ככה.‬
‫הרגשתי את זה.‬
‫אתם יודעים מה הרגשתי?‬
‫הרגשתי שהזין שלי נפל ועף לתוך השיח.‬
‫הרגשתי שהזין שלי‬ ‫עזב את הגוף שלי ונכנס לשיח.‬
‫הפסקתי לרוץ מייד.‬
‫עשיתי את הפרצוף הטיפשי שעושים‬ ‫כשנפצעים ואז יוצרים קשר עין עם מישהו.‬
‫המאמן שלי ישר ידע. "קוו, אתה בסדר?"‬
‫"ממש לא. נפצעתי קשה, גבר."‬
‫אפשר לדעת כמה קשה הפציעה‬ ‫לפי האדם שאתה מבקש.‬
‫כל החברים שלי עומדים שם.‬
‫אמרתי, "תקראו לאשתי עכשיו.‬ ‫שאחד מכם יביא את אשתי".‬
‫כשאתה מבקש את אשתך,‬ ‫אתה רוצה להסדיר את ענייניך.‬
‫אתה רוצה לחתום על ניירת.‬ ‫הקרן המשפחתית, הצוואה, לא משנה מה.‬
‫הזין שלי בשיח. אני לא רוצה לחיות יותר.‬
‫אני לא חי בלי זין. הזין שלי בשיח.‬
‫הלכו לקרוא לאשתי.‬
‫אשתי כעסה. היא באה בעצבים.‬
‫הראש התנדנד מצד לצד.‬
‫איך שהיא ראתה אותי היא אמרה,‬ ‫"מה עשית עכשיו, אידיוט?"‬
‫"אני צריך טובה.‬ ‫לכי לשיח הזה ותבדקי אם הזין שלי שם."‬
‫"מה?"‬
‫"לכי לשיח ותבדקי אם הזין שלי שם!"‬
‫"הזין שלך לא בשיח."‬
‫"הזין שלי בשיח!"‬
‫אני קטן, אז היא תפסה אותי.‬
‫"בוא הנה! הזין שלך פה.‬ ‫אני מרגישה את הזין שלך."‬
‫"לא יכול להיות.‬
‫"אלה הביצים. הרגשת רק ביצים.‬
‫"הזין שלי בשיח.‬
‫"אני לא מתווכח איתך על זה.‬ ‫אני מתקשר לרופא עכשיו."‬
‫התקשרתי לרופא שלי. "דוקטור, זה רע.‬
‫"אני לא יכול ללכת, דוקטור.‬ ‫יש סיכוי שהזין שלי בשיח.‬
‫"צילמתי את השיח‬ ‫למקרה שנצטרך לחזור ולמצוא אותו,‬
‫"כי אשתי לא עוזרת לי לחפש.‬
‫"אני בא לבית החולים, דוקטור.‬ ‫אני איכנס מאחור, שלא יראו אותי ככה.‬
‫"תביא אלונקה, אני לא יכול ללכת."‬
‫הוא אמר, "קווין, סמוך עליי".‬
‫סיפור אמיתי, אנשים.‬
‫החברים שלי מכניסים אותי לאוטו.‬
‫אנחנו מגיעים לביה"ח.‬ ‫זה הסיוט הכי נורא שלי.‬
‫כמו פרק של סדרת בית חולים גרועה.‬
‫באים, משכיבים אותי על האלונקה‬ ‫ומבהילים אותי לבית החולים.‬
‫חותכים לי את המכנסיים מלמטה‬
‫ואומרים משפטים מוזרים‬ ‫ששומעים רק בבית חולים.‬
‫"תן לי שלושה טי-סי-אי עם שמונה אס-יו-וי."‬
‫אין לי מושג מה הם אומרים.‬
‫מישהו צועק, "תעשו לו MRI‬ ‫כדי שנראה מה קרה".‬
‫לא יודע למה,‬ ‫אבל אני מתחרפן כשעושים לי MRI.‬
‫אבל אני לא מגלה. אני משקר.‬
‫הכניסו אותי למכשיר MRI.‬ ‫הרופא שלי יצא. "קוו, אתה מוכן?"‬
‫"בהחלט, דוקטור. בוא נתחיל."‬
‫הוא סגר את הדלת. התחלתי לשמוע את הצפצופים.‬
‫איבדתי את זה.‬
‫אמרתי… הנחתי את הידיים על הזכוכית.‬ ‫אמרתי, "הם מנסים לקחת את הדנ"א שלי".‬
‫איבדתי את זה.‬
‫נאלצו להרדים אותי.‬
‫הרדימו אותי,‬ ‫וכשהתעוררתי הרופא שלי דיבר איתי בכנות.‬
‫"קווין, זה בדיוק מה שחשבת.‬ ‫עשית לעצמך נזק רציני, קווין.‬
‫"קרעת את שני המתוויכים שלך."‬
‫פאק!‬
‫קרעתי את שניהם?‬
‫דמעות. דמעות אמיתיות, מייד.‬
‫אני בוכה. אני שבור.‬
‫בכיתי כי לא היה לי מושג על מה הוא מדבר.‬
‫לא שמעתי על זה בחיים.‬
‫לא שמעתי על זה, אז הנחתי את הגרוע מכול.‬ ‫"מה אתה אומר? אין לי שחלות?‬
‫"הוצאת לי את השחלות, בן זונה?‬
‫"לקחת ממני את השחלות?"‬
‫זה היה יום עצוב.‬
‫קיבלתי כיסא גלגלים באותו יום.‬
‫הייתי בכיסא גלגלים שישה שבועות.‬
‫נתנו לי את כיסא הגלגלים של בית החולים,‬ ‫כיסא הגלגלים הכי גרוע שיש.‬
‫זה כיסא מהסוג שצריך לקפל. צריך לקפל אותו.‬
‫אבל אתה צריך להיות חזק בטירוף.‬ ‫אתה חייב ממש…‬
‫הוא מתקפל רק עם אגרוף למושב.‬
‫הבלמים מאחורי הגלגלים.‬ ‫צריך ללחוץ בכל הכוח על הבלמים.‬
‫יש לי עכשיו‬ ‫הרבה יותר כבוד לאנשים בכיסא גלגלים.‬
‫שימו לב שאמרתי "יותר".‬ ‫תמיד כיבדתי אנשים בכיסא גלגלים.‬
‫עכשיו אני מכבד אותם יותר.‬
‫יודעים מה הכי חשוב? המלווה שדוחף את הכיסא.‬
‫אם המלווה שלך גרוע, החיים שלך בזבל.‬
‫אתה צריך מלווה טוב.‬
‫המלווה שלי הייתה נוראית.‬
‫המלווה הראשונה שלי? נוראית.‬
‫המלווה הראשונה שלי הייתה אשתי.‬ ‫חרא של דבר, רק אומר.‬
‫זו האמת. אני מדבר בכנות.‬
‫ביום הראשון בכיסא הגעתי הביתה,‬ ‫היא גלגלה אותי לחלון,‬
‫נעלה את הבלמים האחוריים‬ ‫ואמרה, "אני אחזור".‬
‫היא השאירה אותי שבע שעות מול החלון.‬
‫שבע שעות!‬
‫לא יודע אם בהיתם אי פעם מהחלון שבע שעות,‬
‫אבל אני ראיתי הכול באותו יום.‬
‫זה היה כמו פרק שחור של "מיזרי".‬ ‫אין לי מושג מה קורה.‬
‫אני משתין ומחרבן על עצמי.‬ ‫אף אחד לא מחליף לי. מה זה?‬
‫החיים בכיסא גלגלים היו קשים.‬
‫לא רציתי את אשתי.‬ ‫אמרתי, "אני רוצה את הבן שלי.‬
‫"אני רוצה את הבן שלי.‬ ‫הוא יהיה מלווה טוב יותר."‬
‫הבן שלי לא היה טוב יותר.‬
‫הוא שיחק יותר מדי.‬ ‫הוא דחף את הכיסא הרחק ממנו,‬
‫ואז הוא רץ וקפץ על הכיסא מאחור,‬ ‫ואני התרוממתי באוויר.‬
‫שתדעו, אין דבר מפחיד יותר‬
‫ממישהו שדוחף אותך בכיסא ואז משחרר,‬ ‫ואתה רואה מכונית מתקרבת.‬
‫"היי!"‬
‫ככה גיליתי למה לאנשים בכיסא גלגלים‬ ‫יש כפפות. לפני כן לא ידעתי.‬
‫חשבתי שזה כי הם סנובים‬ ‫ונמאס להם מחרא של אנשים.‬
‫ראיתי מכונית מתקרבת ונכנסתי לפניקה.‬ ‫ניסיתי לעצור את הגלגלים בידיים חשופות.‬
‫שרפתי לעצמי את כף היד.‬
‫בצד השני של הכביש‬ ‫היה עוד מישהו בכיסא גלגלים,‬
‫והוא ראה את זה והסתכל עליי.‬
‫הוא אמר, "אתה צריך כפפות, חבר".‬
‫הלכתי הביתה ואמרתי לאשתי, "אני צריך כפפות.‬
‫"תראי מה קרה ליד שלי.‬ ‫שרפתי אותה. אני צריך כפפות."‬
‫היא אמרה, "אין לי כפפות רגילות.‬ ‫יש כפפות מטבח, תשתמש בהן".‬
‫לקחתי כפפות מטבח‬ ‫ויצאתי עם הכיסא באותו ערב.‬
‫ראיתי את הבחור שאמר לי שאני צריך כפפות.‬
‫ניסיתי לפרגן לו. אמרתי,‬ ‫"תודה שדאגת לי ואמרת לי להגן על הידיים.‬
‫"אני ממש מעריך את התמיכה שלך."‬
‫מתברר שזו תנועה מגונה‬ ‫בקהילת כיסאות הגלגלים. זה סימן מוסכם.‬
‫הוא התעצבן. "אתה לא דוחף אצבע לתחת שלי."‬
‫אמרתי, "על מה לעזאזל אתה מדבר?‬
‫"אני לא מנסה לתקוע לך אצבע בתחת.‬
‫"אני אומר תודה על העצה. אני אומר תודה."‬
‫"נראה לך שזה מצחיק, מניאק?"‬ ‫הוא הסתער עליי.‬
‫זה היה קרב כיסאות הגלגלים הראשון שלי.‬
‫לא ידעתי מה לעשות ולא יכולתי לזוז,‬ ‫כי הבן שלי נעל את הבלמים.‬
‫הייתי צריך להתכונן לפגיעה. הייתי…‬
‫הסתכלנו זה לזה בעיניים.‬
‫הוא הפיל אותי מהכיסא. אלוהים!‬
‫קמתי בעצבים. "למה התנגשת בי ככה?"‬
‫אנשים צפו מהצד, ומישהו צעק,‬
‫"הוא מזייף. הוא מזיז את הרגליים!"‬
‫אמרתי, "אני לא מזייף.‬
‫"חטפו אותי, אין לי שחלות.‬ ‫לקחו לי את השחלות.‬
‫"אתה לא יודע מה זה לחיות בלי שחלות.‬
‫"אין לי שחלות."‬
‫אתם צוחקים, אבל אלה החיים שלי.‬
‫חזרתי ללכת אחרי שישה שבועות וחצי.‬
‫ללכת.‬
‫ובגלל שאני דוגל בכנות ושקיפות הערב,‬ ‫אני מודה שעלתה לי מחשבה.‬
‫כשהלכתי, הבנתי שבששת השבועות האלה‬
‫לא עמד לי אפילו פעם אחת. סיפור אמיתי.‬
‫"אלוהים!‬ ‫מה אם אלה החיים שלי עכשיו? אלוהים!‬
‫"מה אם זו השגרה החדשה שלי?‬
‫"מה אם אשתי תרצה להזדיין,‬ ‫אבל הזין שלי לא יעבוד? אלוהים!"‬
‫אני לא אדם חרדתי,‬ ‫אבל כשאני נלחץ, אני נלחץ בגדול.‬
‫הרגשתי שאני נלחץ, כן? אז…‬
‫התחלתי להתחרפן קצת.‬
‫אני מתחרפן.‬
‫יצאתי וקניתי גלולת זין.‬
‫סיפור אמיתי. אני לא מתבייש‬ ‫להודות שלקחתי גלולת זין.‬
‫לדעתי כל גבר‬ ‫צריך לקחת גלולת זין בשלב כלשהו בחיים,‬
‫ולתת בראש לאשתו עם גלולת זין.‬
‫באמת.‬
‫אבל אל תספרו לה.‬ ‫אל תספרו לה שלקחתם גלולת זין.‬
‫לאשתי אין מושג שלקחתי גלולת זין.‬
‫היא תגלה כשהיא תראה את המופע, כמובן,‬ ‫אבל נכון לעכשיו היא לא יודעת.‬
‫חשוב להבין את הכללים,‬
‫חשוב להבין את ההקשר של גלולת הזין.‬
‫אם קונים את הגלולה הנכונה,‬ ‫אפשר להוציא ממנה שלושה ימים טובים.‬
‫הכלל הראשון הוא שאסור להאמין לאשליה.‬
‫תפנימו את זה, חברים.‬ ‫אל תאמינו לאשליה. זה לא אתם.‬
‫זו גלולת הזין. אתם מבינים?‬
‫זה לא אתם.‬
‫זו גלולת הזין.‬
‫אל תתבלבלו בין הזין הרגיל שלכם‬ ‫לזין שלכם עם הגלולה.‬
‫אלה שתי גרסאות שונות של זין.‬
‫הרגשות שלכם ייפגעו.‬ ‫זה יוריד לכם את הביטחון העצמי.‬
‫חייבים לתכנן את הימים מראש.‬
‫ביום הראשון עם גלולת הזין‬ ‫צריך להכתיב את הטון,‬
‫להניח את היסודות.‬
‫אתה יודע מה יש לך במערכת. היא לא.‬
‫אתה צריך להתגרות בה.‬
‫"אם תמשיכי להסתובב פה ולרקוע ברגליים,‬
‫"תקבלי את מה שמגיע לך.‬
‫"כנראה שכחת מי אני ומה אני מסוגל לעשות.‬
‫"אני ארים לך את התחת באוויר.‬
‫"אם תמשיכי לעצבן אותי,‬ ‫אני אפגיז אותך כמו פעם."‬
‫"מה שתגיד, קווין. אתה תמיד מזיין בשכל.‬
‫"מה שתגיד. אתה תמיד מזיין בשכל."‬
‫בסוף היום הראשון‬ ‫אתה עושה בדיוק מה שאמרת שתעשה.‬
‫אתה נותן לה את הזין הכי טוב בחיים שלה.‬
‫ביום השני אתה מעלה הילוך.‬
‫"מה אמרתי לך שאעשה?‬ ‫לא אמרתי לך שאעשה את זה?‬
‫"אני יכול לעשות את זה מתי שארצה.‬ ‫זה כמו מתג, אפשר להדליק ולכבות.‬
‫"את לא מקבלת את הזין הזה כל הזמן‬
‫"כי את לא מתנהגת יפה. זו הסיבה.‬
‫"תתנהגי יפה,‬ ‫ותקבלי את הזין הזה לעיתים קרובות יותר."‬
‫"אני לא מתנהגת יפה?‬
‫"תגיד לי איך להתנהג יפה. אני אתנהג יפה."‬
‫"בתור התחלה, תסתמי את הפה."‬
‫אתה אדם אחר עם גלולת זין במערכת שלך.‬
‫אתה לא מי שאתה בלעדיה.‬
‫אפילו הדיבור המלוכלך משתנה.‬
‫אתה אומר דברים שלא ידעת שאתה מסוגל לומר.‬
‫"מה השם שלי?"‬
‫"קווין."‬
‫"לא!‬
‫"מה השם המלא שלי? השם בתעודת הלידה?"‬
‫"קווין דארנל הארט."‬
‫"כן!‬
‫"מה מספר הביטוח הלאומי שלי?"‬
‫"מה? אין לי מושג."‬
‫"מה מספר הביטוח הלאומי שלי?‬ ‫תגידי, אחרת אוציא את הזין."‬
‫"לא. אל תוציא את הזין.‬
‫"אלוהים.‬
‫"1743222."‬
‫"כן!‬
‫"תרימי יד אם את אוהבת את הזין הזה."‬
‫"אני אוהבת את הזין הזה."‬
‫הזין הרגיל שלך לא יכול להתחרות בזה.‬
‫הרגשות שלך ייפגעו.‬
‫תקבל את הכאפה כבר בשנייה הראשונה.‬
‫ברגע שתכניס אותו.‬
‫"הוא עומד? אתמול זה הרגיש אחרת."‬
‫"ביץ', מה אמרת עכשיו?‬
‫"ביץ', מה אמרת?"‬
‫"אתמול זה הרגיש אחרת.‬
‫"מרגיש שיש בו פחות דם מאתמול.‬
‫"אמרת שאם אתנהג יפה‬ ‫אקבל את הזין מתי שארצה,‬
‫"והתנהגתי יפה.‬
‫"אני אעזור לך להזרים לתוכו יותר דם.‬
‫"קווין דארנל הארט."‬
‫"תפסיקי להגיד את השם המלא שלי!‬
‫"למה את אומרת את השם המלא שלי?"‬
‫"1743222."‬
‫"תפסיקי להגיד את מספר הביטוח הלאומי שלי!‬
‫"יש עלייך מכשיר האזנה? בשביל מי את עובדת?"‬
‫"אני רוצה את הזין הזה."‬
‫"תורידי את היד המזוינת."‬
‫עכשיו זה התהפך.‬
‫עכשיו אתה רופס. אלוהים.‬
‫הזין שלך נהיה רופס‬ ‫באמצע סקס עם האישה שאתה אוהב. אלוהים!‬
‫זה גרוע. זה הכי גרוע שיש.‬
‫זה אסון. פניקה ברמה עשר.‬
‫אתה חייב להציל את המצב.‬
‫אתה צריך לעשות סחיטה ומעיכה.‬
‫אדוני, אתה יודע מה זה?‬
‫סחיטה ומעיכה זה המוצא האחרון.‬
‫זה הסיכוי האחרון שלך להציל את המצב.‬
‫אתה סוחט את הבסיס בכל הכוח‬
‫ומנסה להזרים דם לכיפה כדי להשפריץ.‬
‫אתה הופך לרובוטריק.‬
‫רק מנסה להשיג תגובה קטנה.‬
‫"מה קורה?"‬
‫"תשתקי!‬
‫"את מפריעה לי להתרכז."‬
‫הגברים יודעים על מה אני מדבר.‬ ‫פשוט לא ידעתם איך קוראים לזה.‬
‫"סחיטה ומעיכה". על לא דבר.‬
‫הנשים יחזרו הביתה הערב,‬ ‫"אתה עושה לי סחיטה ומעיכה?‬
‫"זה מרגיש כמו סחיטה ומעיכה."‬
‫יודעים מה הייתה הבעיה?‬ ‫אני חושב שהבעיה הייתה ספק גלולות הזין שלי.‬
‫הבעיה הייתה המקום שבו קניתי אותן.‬ ‫לא רציתי ללכת לרופא.‬
‫לא רציתי מרשם לגלולות זין.‬
‫הרגשתי שזה אגרסיבי מדי.‬
‫לקבל מרשם לגלולות זין. אלוהים ישמור.‬
‫כלומר, מה קורה כשהוא מבטל את המרשם שלך?‬
‫אתה לא יכול להשיג אותן יותר.‬ ‫אין לך מרשם. הרופא ביטל אותו.‬
‫זה מביך.‬
‫איך השיחה הזאת נשמעת?‬
‫"לא, אני יודע, דוקטור.‬
‫"אני כבר לא עושה את זה יותר.‬ ‫נשבע באלוהים. זה הסוף.‬
‫"זו הפעם האחרונה. אל תייבש אותי."‬
‫אני פשוט לא רואה את עצמי במצב הזה.‬
‫קניתי את גלולות הזין שלי בתחנת דלק.‬
‫באמת.‬
‫לא התכוונתי. זו הייתה רכישה לא מתוכננת.‬
‫מילאתי דלק, ונכנסתי לחנות לקנות חטיף.‬
‫גלולות הזין היו ליד החטיפים.‬ ‫אמרתי, "שיהיה".‬
‫בלעתי אותן על המקום.‬
‫שתיתי משקה אנרגיה. הרגשתי את זה מייד.‬
‫הבעיה שלי הייתה המוכר בחנות.‬
‫היו לי כל כך הרבה שאלות למוכר.‬
‫אמרתי לכם שהייתי קצת לחוץ.‬
‫התייחסתי למוכר כמו לרופא.‬ ‫היו לי כל כך הרבה שאלות.‬
‫אמרתי, "סליחה. אתה יכול להגיד לי מה ההבדל‬
‫"בין 'קרנף אקסל' ו'גורילה 45 פרו'?‬
‫"מה ההבדל ביניהם?‬
‫"בסדר. אתה מעדיף את הקרנף? בסדר.‬
‫"אני אלרגי לרכיכות.‬ ‫יש משהו שאני צריך לדאוג לגביו?"‬
‫"לא? אני אהיה בסדר? טוב.‬
‫"מה הלקוחות שלך חושבים?‬
‫"יש לך לקוחות חוזרים?‬ ‫הם חוזרים וקונים עוד?‬
‫"הם אומרים שהם אהבו את זה‬ ‫וקונים את זה שוב?"‬
‫הוא ענה לי בלי להתבלבל.‬
‫הוא אמר, "יש בחור‬ ‫שבא וקונה את כל גלולות הזין בחנות.‬
‫"הוא שם אותן בכיס האחורי."‬
‫אמרתי, "יש רק כיס אחורי אחד‬ ‫גדול מספיק לכל כך הרבה גלולות".‬
‫מייקל ג'ורדן, חתיכת בן זונה.‬
‫מייקל גלולת זין ג'ורדן, חתיכת בן זונה!‬
‫מייק יהרוג אותי כשהוא יראה את המופע.‬ ‫קשה לי לחכות. הוא יהרוג אותי.‬
‫אתם תקראו שאני ומייק הלכנו מכות ברחוב.‬
‫אני ארביץ לו בכיס האחורי.‬
‫"לך תזדיין, מייק. לך תזדיין.‬
‫"אני יודע איפה המחשב."‬
‫אני באמת מפחד מהתמכרות לכדורים.‬
‫זה פחד אמיתי שיש לי.‬
‫אני מפחד כי אני גבר שחור בן 45.‬
‫זה השלב שבו צריך לשמור על הבריאות.‬
‫תטפלו בעצמכם, אנשים.‬
‫תטפלו בעצמכם כל עוד יש לכם אפשרות.‬
‫אל תחכו עד שלא תהיה לכם אפשרות.‬
‫תנו לזה לחלחל.‬
‫תטפלו בעצמכם כל עוד יש לכם אפשרות.‬
‫בריאות זה עניין רציני. באמת.‬
‫הסיבה שחשוב לי לטפל בעצמי‬
‫היא שיש הרבה מחלות במשפחה שלי.‬
‫המון מחלות. המשפחה שלי דפוקה.‬
‫מכל הבא ליד.‬
‫סוכרת, סרטן,‬ ‫לחץ דם גבוה, יתר לחץ דם, שיגדון.‬
‫שבצים על ימין ועל שמאל.‬ ‫כל מחלה שאפשר לחשוב עליה, יש להם אותה.‬
‫אני לא רוצה שזה יקרה לי,‬ ‫אז אני מנסה למנוע את זה.‬
‫אני מנסה להשתנות עכשיו‬ ‫כדי שלא אצטרך להשתנות אחר כך.‬
‫זה מה שאני מנסה לעשות. זו המטרה.‬
‫אני…‬
‫אני אומר לחברים שלי…‬
‫החברים שלי הם האנשים הכי טיפשים בעולם‬ ‫בכל מה שקשור לבריאות.‬
‫לחברים שלי אין כבוד לבריאות.‬
‫ספנק הוא הטיפש הכי גדול‬ ‫בכל מה שקשור לבריאות.‬
‫היינו בארוחת ערב לפני חודש.‬ ‫ספנק שתה כוס יין, כן?‬
‫אחרי שהוא שתה, הוא אמר,‬ ‫"בכל פעם שאני שותה יין, יש לי סחרחורת.‬
‫"הראייה שלי מיטשטשת, אני לא מרגיש את היד.‬
‫"אני מרגיש שצד שמאל של הפרצוף שלי מתארך.‬
‫"אני לא מרגיש את הזרוע,‬ ‫אני לא מרגיש את הרגל.‬
‫"אני מרגיש שיש לי קוצים בכף הרגל."‬
‫אמרתי, "יש לך שבץ. זה שבץ".‬
‫הוא אמר, "אני בסדר.‬ ‫אני אנוח ואשתה ג'ינג'ר אייל".‬
‫אמרתי, "מה?!"‬
‫"אני אנוח ואשתה ג'ינג'ר אייל."‬
‫אני רוצה לפגוש את האדם‬ ‫ששכנע שחורים שג'ינג'ר אייל הוא תרופה.‬
‫אני רוצה לפגוש אותך.‬
‫אני רוצה לפגוש אותך ולתת לך אגרוף בגרון.‬
‫זו לא תרופה!‬
‫זו פאקינג סודה. זו סודה!‬
‫יודעים מה אין בג'ינג'ר אייל?‬
‫ג'ינג'ר.‬
‫בואו נתחיל מזה. פאקינג ג'ינג'ר!‬
‫לאנשים יש בקבוקי ג'ינג'ר אייל‬ ‫בארון התרופות שלהם.‬
‫אידיוטים מזדיינים. זו סודה!‬
‫חברים שלי מאמינים בג'ינג'ר אייל.‬ ‫מאמינים לגמרי.‬
‫לחבר שלי הארי יש בעיות בברך כבר עשר שנים.‬
‫אני יודע שהוא דפק את המניסקוס. אני יודע.‬
‫שואלים את הארי מה קרה לברך שלו,‬ ‫והוא אומר, "ישנתי עקום.‬
‫"אני רק צריך לשחרר אותה."‬
‫ספנק אומר, "אתה צריך לשתות ג'ינג'ר אייל".‬
‫הארי אומר, "וואלה?"‬ ‫סיפור אמיתי. הארי אומר, "וואלה?"‬
‫הוא אומר,‬ ‫"אני אומר לך, תשתה ג'ינג'ר אייל".‬
‫הארי מזמין ג'ינג'ר אייל, שותה ונעמד.‬
‫הוא עושה, "שיט. כן!‬
‫"כן, אני מרגיש את זה."‬
‫חתיכת שקרן!‬
‫אתה אומר לי שאתה מרגיש בועות בברך?‬ ‫אתה לא מרגיש כלום.‬
‫בריאות מסתכמת בהבנה‬ ‫של מה מותר לך לאכול ומה לא.‬
‫זה קרב שאנשים מפסידים בו מדי יום.‬ ‫יש כאלה שמבינים, יש כאלה שלא.‬
‫מה מותר לך לאכול ומה לא.‬
‫זקנים לא שמים זין.‬
‫ניסיתם פעם להגיד לזקן שאסור לו לאכול משהו?‬
‫"סבא, אסור לך לאכול מלח."‬
‫"בנזונה, אני יודע.‬
‫"נראה לך שאכפת לי ממך או מהרופא?"‬
‫הם לא שמים זין.‬
‫אני כבר יודע מה מותר לי לאכול ומה לא.‬
‫אני מת על כריך העוף החריף של "צ'יק-פילה".‬
‫אסור לי לאכול אותו, אבל אני מת עליו.‬
‫זה הכריך הכי טוב בעולם,‬ ‫אבל אסור לי לאכול אותו.‬
‫הכריך הזה בלתי מנוצח.‬ ‫הוא מעולם לא הפסיד בקרב נגד הגוף שלי.‬
‫בכל פעם שאני אוכל את הכריך,‬ ‫הוא יוצא לי מהתחת כמו קליע.‬
‫ירייה בודדת.‬
‫וזהו.‬
‫אני אפילו לא מסתכל אחורה.‬ ‫אני יודע שזה אזור אסון.‬
‫יודעים מה מעצבן אותי?‬ ‫אני יודע שאני לועס טוב-טוב את הכריך הזה.‬
‫המניאק איכשהו מרכיב את עצמו בחזרה‬ ‫ויוצא מהתחת שלי שלם.‬
‫הלחמנייה על מושב האסלה.‬ ‫קציצת העוף על הרצפה.‬
‫אני צריך להרכיב בחזרה את המניאק‬ ‫ולהוריד אותו באסלה.‬
‫זין על הכריך הזה. הוא עושה שרפה בתחת.‬
‫כשאתה מזדקן,‬ ‫אין כמעט דברים שמותר לך לאכול.‬
‫הקיבה שלך נחלשת כשאתה מזדקן.‬
‫אתה כבר לא יכול לאכול כלום.‬ ‫אם אתם רוצים לצחוק, צאו לאכול עם זקנים.‬
‫צאו לאכול עם זקנים כדי לשמוע אותם‬ ‫אומרים למלצר מה אסור להם לאכול.‬
‫הדברים הכי פשוטים.‬
‫"סליחה, יש לימון במים?‬
‫"תעיף אותו!‬
‫"אם אני אוכל לימון, הלך עליי לחודש.‬
‫"אני אשלשל בלי הפסקה אם אוכל לימון."‬
‫"לימון עושה לך שלשול?"‬
‫"יש שומשום על הלחמנייה?"‬
‫"תעיף אותו!‬
‫"אם אני אוכל שומשום, הלך עליי לשנה."‬
‫"מה?‬
‫"לשנה? לעזאזל!"‬
‫אבל כיף להזדקן.‬
‫אני רוצה להיות כבר זקן על מלא.‬
‫הכי חשוב זה להחליט כמה זקן אתה רוצה להיות.‬
‫אני יודע כמה זקן אני רוצה להיות, וכמה לא.‬
‫כבר דיברתי עם המשפחה שלי.‬
‫אם אגיע לרמה מסוימת של זִקנה,‬ ‫אני לא רוצה לחיות יותר.‬
‫אני לא רוצה להגיע לשלב הזה, כשאני כזה…‬
‫כשאתה תמיד נראה מופתע.‬
‫אני לא רוצה לחיות אם אגיע למצב הזה,‬
‫אם יצטרכו להזכיר לי‬ ‫את כל הדברים שאהבתי פעם.‬
‫"סבא, רוצה פנקייקים?"‬
‫"אני לא רוצה פנקייקים."‬
‫"אבל אתה אוהב פנקייקים."‬
‫"נכון. אני באמת אוהב פנקייקים."‬
‫קחו אותי החוצה ותירו לי בראש.‬
‫אני לא איראה מופתע תמידית.‬
‫שמישהו יהרוג אותי.‬
‫אני לא רוצה להגיע לשלב‬ ‫שאני צריך ארגונית לתרופות.‬
‫אני לא רוצה.‬
‫קופסת תרופות ארוכה שמחולקת לימי השבוע.‬
‫אני מעדיף למות.‬
‫אני מעדיף למות‬ ‫מאשר לשלוף את הקופסה הזאת בארוחת הערב.‬
‫"אוף.‬
‫"מישהו יודע איזה יום היום?‬
‫"יום חמישי? אוי, לא! חשבתי שיום שלישי."‬
‫תירו בי!‬
‫אני לא רוצה להיות פה.‬
‫אם אני לא יכול לכבות את הנרות‬ ‫כשיש לי יום הולדת,‬
‫אני לא רוצה להיות פה.‬
‫זה הדבר הכי גרוע שאפשר לעשות לזקן.‬
‫זקנים מגיעים לגיל 83, לגיל 85.‬
‫מביאים עוגה ענקית עם המון נרות עליה.‬
‫עוגה עם 85 נרות.‬
‫אומרים, "מזל טוב, סבתא. תכבי את הנרות.‬
‫"את יכולה, סבתא."‬
‫לא, היא לא יכולה!‬
‫אני מחכה כבר 45 דקות‬ ‫שהכלבה הזאת תכבה את הנרות!‬
‫אני צריך ללכת לעבודה!‬
‫"את יכולה, סבתא."‬
‫אני לא רוצה להיות פה.‬
‫אני רק רוצה להגיע‬ ‫לגיל שבו אוכל להגיד כל מה שבא לי.‬
‫אני רוצה להיות כזה זקן.‬
‫בשלב מסוים של הזִקנה‬ ‫אתה מתחיל להגיד מה שבא לך. לא אכפת לך.‬
‫הגעת לצד השני של החיים.‬ ‫יש זקנים שעשו את זה כמו שצריך.‬
‫יודעים מי עשה את זה כמו שצריך?‬ ‫האגדה, קווינסי ג'ונס.‬
‫ינוח על משכבו בשלום, האיש והאגדה,‬
‫קווינסי פאקינג ג'ונס.‬
‫אלוהים.‬
‫כשקווינסי הזדקן הוא אמר מה שבא לו.‬
‫רוצים לצחוק?‬ ‫תצפו בראיונות האחרונים של קווינסי ג'ונס.‬
‫הוא אומר דברים בלי שום קשר למה ששאלו אותו.‬
‫קווינסי היה בעולם משלו. הוא עשה מה שבא לו.‬
‫צפיתי בריאיון. "קווינסי,‬ ‫ספר לנו מה המשמעות של מוזיקה בשבילך."‬
‫"זיינתי את כל להקת הסופרימס."‬
‫"רגע, מה?‬
‫"אלוהים אדירים, קווינסי. מה?"‬
‫"לא מזיז לי.‬
‫"קראו להן הסופרימס‬ ‫כי היה להן סופר-כוס. לא מזיז לי.‬
‫"אני עושה קוקאין כבר 60 שנה."‬
‫"אוי, שיט!‬
‫"קווינסי…‬
‫"קווינסי, די. תפסיק לדבר."‬
‫"נראה לך שאכפת לי?‬ ‫אני יודע דברים שאנשים צריכים לדעת.‬
‫"אני יודע דברים.‬
‫"קבלו סוד גדול. סטיבי וונדר לא עיוור.‬ ‫הוא זייף את זה.‬
‫"הוא זייף כל הזמן הזה.‬
‫"סטיבי שאל אותי לפני שנים,‬ ‫'איך אוכל להתחרות עם ריי צ'רלס?'‬
‫"אמרתי, 'תהיה עיוור טוב ממנו'.‬
‫"יודעים מה סטיבי עשה? זה מה שהוא עשה.‬
‫"הוא רואה את הקלידים.‬
‫"הוא זייף."‬
‫"ג'ו, מספיק. לא עוד, ג'ו. לא עוד."‬
‫"אני אמרתי לג'ו ג'קסון להרביץ לילדים ההם."‬
‫"עצור. ואו!"‬
‫"הוא לא פספס אף יום.‬
‫"יש לי עוד אחד.‬
‫"אני הלבנתי את העור של מייקל.‬ ‫אני עשיתי את זה.‬
‫"אני עשיתי את זה.‬
‫"הוא רצה קריירת סולו.‬ ‫אמרתי, 'לא תצליח ככה'.‬
‫"הלבנתי אותו. באמת!"‬
‫זו רמה אחרת של זִקנה. אני רוצה להגיע לשם.‬
‫לשלב שבו אתה אומר כל מה שבא לך. אני מתקרב.‬
‫יש לי בדיחה שלא הייתי בטוח אם לספר,‬ ‫אבל אספר.‬
‫אני אשמור אותה. אז…‬
‫זוכרים שסיפרתי לכם‬ ‫על ארוחת הערב המשפחתית עם האחיין שלי?‬
‫אז אחרי שסיימנו לאכול, המלצר בא אלינו.‬
‫סיפור אמיתי. המלצר שאל, "תרצו קינוח?"‬
‫המשפחה שלי בהתלהבות.‬
‫"ברור. תן לי פאי בטטה. אני רוצה פאי לימון.‬
‫"אני רוצה עוגת שוקולד.‬ ‫תן לי קאפקייק רד ולווט.‬
‫"לא, תן לי פאי תפוחים. אני אוכל את זה.‬
‫"אני אטעם קצת משלך.‬ ‫ותביא גם בירה שחורה עם גלידה."‬
‫הוא אמר, "מר הארט, תרצה משהו?"‬
‫אמרתי, "תודה, לא. אני מתרחק ממתוקים".‬
‫הדוד שלי התעצבן.‬ ‫הוא אמר, "תראו את מר הוליווד.‬
‫"תראו את מר הוליווד.‬
‫"לא בכבוד שלך לאכול קינוח עם המשפחה שלך?‬
‫"מר מושלם.‬
‫"תן לי סיבה אחת‬ ‫שאתה לא יכול לאכול קינוח עם המשפחה שלך.‬
‫"למה אתה לא יכול‬ ‫ליהנות מקינוח עם המשפחה שלך?"‬
‫אמרתי, "לא יודע.‬
‫"אולי כי יש רק רגליים שמאליות מתחת לשולחן?‬ ‫בוא נתחיל בזה."‬
‫תחשבו על זה.‬
‫הבנת?‬
‫זו בדיחה על סוכרת.‬
‫כששחורים חולים בסוכרת,‬
‫הדבר הראשון שהם מאבדים הוא כף הרגל.‬
‫אז אני אומר שאם מסתכלים מתחת לשולחן,‬ ‫רואים רק רגליים שמאליות,‬
‫כי לכולם כרתו את רגל ימין.‬
‫עכשיו הבנת? כן?‬
‫היופי בבדיחה הוא לא הבדיחה.‬
‫הבדיחה היא למצוא אדם לבן‬ ‫שנראה מבולבל כשאני אומר את זה.‬
‫"למה לעזאזל‬ ‫כורתים למשפחה הזאת את הרגליים?"‬
‫היא הייתה כל כך מבולבלת. "רגע, מה?"‬
‫לא בטוח שאשמור את הבדיחה.‬
‫אני לא בטוח שאשמור אותה,‬ ‫כי לדוד שלי באמת יש רק רגל אחת.‬
‫באמת. ואני יודע שכשאפגוש אותו,‬ ‫הוא יהיה עצבני.‬
‫"אתה ממש מצחיק, נכון, קווין?‬
‫"תן לי סיבה אחת‬ ‫לא לתקוע את הרגל שלי בתחת שלך!"‬
‫בדיוק כרתו לו את הרגל. ממש עכשיו.‬
‫אני רואה שהוא עדיין לא עיכל את זה לגמרי,‬
‫כי הוא עדיין מדבר‬ ‫כמו אדם עם שתי רגליים. באמת.‬
‫הוא שוכח.‬
‫הקומיקאי שבי לא יכול להתעלם מזה.‬ ‫אני לא יכול להתעלם.‬
‫לא מזמן יצאנו מהבית,‬ ‫נכנסנו לאוטו וסגרנו את הדלתות.‬
‫הוא אמר, "קר בחוץ. תפתח את הדלת,‬
‫"אני ארוץ להביא מעיל." אמרתי…‬
‫"אתה יכול לקפוץ להביא מעיל.‬
‫"אתה לא רץ לשום מקום."‬
‫זו הזדמנות נהדרת לוודא שכולכם מבינים‬
‫שהכנסתי מסר למופע הזה.‬
‫החלטתי לקרוא למופע "מתנהג בהתאם לגילי"‬
‫כי רציתי למשוך תשומת לב‬ ‫לצד החשוב של הזִקנה.‬
‫אני מרגיש שכולם מנסים להיות צעירים יותר.‬
‫כולם מנסים להחזיר את הזמן לאחור.‬ ‫אף אחד לא חוגג את הצד השני.‬
‫אני אגיד לכם מה ההגדרה של זִקנה.‬ ‫חוויות חיים, ניסיון וחוכמה.‬
‫בלי הדברים האלה, אין לך את הניצחון בחיים.‬
‫זה הניצחון בחיים.‬
‫וצריך להבין שלהיות זקן זו ברכה.‬
‫זו ברכה שלא תיאמן,‬ ‫כי אין ערובה שתגיע לגיל הזה.‬
‫אין ערובה שתגיע לגיל הזה.‬
‫אז כשתגיעו לגיל 50, 60, 70, 80,‬ ‫תזכרו שלא כולם זוכים לזה.‬
‫אתם נמנים עם בני המזל הבודדים.‬
‫אז תעמדו על הפודיום‬ ‫ותחגגו את החיים שלכם כמו שצריך‬
‫כשתגיעו למספרים האדירים האלה, בסדר?‬
‫ואל תפחדו להישאר בנתיב שלכם.‬
‫כשתהיו זקנים בטירוף,‬ ‫תישארו בנתיב שלכם. אל תזגזגו.‬
‫תפסיקו לזגזג.‬
‫ככה נפצעים. ככה שברתי את הזין שלי. זגזגתי.‬
‫זו הייתה טעות להתחרות איתו. טעות.‬
‫כל הקיץ שלי נהרס בגלל המרוץ ההוא.‬ ‫דפקתי לעצמי את כל הקיץ.‬
‫אני והמשפחה שלי‬ ‫היינו אמורים לצאת לחופשות כל הקיץ.‬
‫יצאנו רק לחופשה אחת כי פצעתי את עצמי.‬
‫טסנו לרואנדה.‬
‫רציתי לקחת את המשפחה לרואנדה‬ ‫כי רציתי חוויה חדשה.‬
‫שכולנו נצבור זיכרונות.‬
‫שנספוג קצת תרבות, כן?‬
‫שנלמד על סביבה אחרת.‬
‫כשאנחנו בחופשה, המילה "לא" לא קיימת.‬ ‫אנחנו פתוחים לכל דבר.‬
‫איך שהגענו לרואנדה, אמרו לנו,‬ ‫"אתם צריכים לצאת לסיור גורילות.‬
‫"אתם חייבים לצאת לסיור גורילות."‬
‫אם יש כאן מישהו‬ ‫שלא יודע מה זה סיור גורילות,‬
‫אני אשתדל להסביר.‬
‫בסיור גורילות אתה יוצא לג'ונגל‬
‫ואתה מוצא טביעות רגליים של גורילות,‬
‫ואז אתה עוקב אחרי טביעות הרגליים‬ ‫ומגיע לבית גידול טבעי‬
‫של גורילות אמיתיות.‬
‫כשהציעו את זה,‬ ‫אמרתי, "אין בעיה, אני אעשה את זה".‬
‫הסכמתי לעשות את זה‬ ‫כי הייתי בטוח שיש מחיצת זכוכית.‬
‫כן?‬
‫בטוח שיש זכוכית.‬
‫אף פעם לא ראיתי גורילות‬ ‫בלי שזכוכית הפרידה בינינו.‬
‫חייבת להיות זכוכית.‬
‫אמרו לי, "קווין,‬ ‫הקטנים שלך לא יכולים לבוא".‬
‫רק אני, אשתי ושני המתבגרים שלי.‬
‫יצאנו עם עוד שתי קבוצות.‬
‫משפחה של לבנים, זו קבוצה של ארבעה,‬ ‫וקבוצת חברים לבנים, עוד ארבעה.‬
‫בסך הכול 12.‬
‫כדי להגיע לג'ונגל, אתה מטייל בפארק.‬
‫הפארק הופך לג'ונגל. סיפור אמיתי.‬
‫כשהגענו לג'ונגל, חיילים הצטרפו אלינו.‬
‫הם באו עם מקלעים, מכונות ירייה, ציוד טקטי.‬
‫אקדחים קשורים לרגליים.‬
‫מן הסתם, כשאני רואה את זה, יש לי שאלות.‬
‫"סליחה.‬
‫"מה קורה? למה הם כאן?‬
‫"מה עומד לקרות?"‬
‫הוא אמר, "הם כאן למקרה שהגורילות יתפרעו,‬
‫"ונצטרך לנטרל אותן."‬
‫"כשאתה אומר… כאילו, מה הן עושות?‬ ‫הן מרביצות לזכוכית? מה הן עושות?‬
‫"הן יכולות לשבור את הזכוכית?"‬
‫אף אחד לא עונה לי, אז אני מניח שאני צודק.‬
‫עכשיו מצטרף אלינו מדריך טיולים.‬ ‫שמו של המדריך היה אנטואן.‬
‫אנטואן הוא גבר שהקדיש את חייו‬
‫להבנת גורילות.‬
‫הוא מכיר גורילות לפני ולפנים,‬ ‫מלמעלה עד למטה.‬
‫אנטואן הוא גבר שחור‬
‫שאני לא רוצה שלבנים יגלו על קיומו.‬
‫אנטואן היה הדבר הכי קרוב‬ ‫לגורילה אנושית שאי פעם ראיתי.‬
‫כשאני אומר את זה,‬ ‫זה נשמע מטורף, אבל אני אסביר.‬
‫התפקיד של אנטואן היה להסביר לנו‬ ‫מה צריך לעשות כשפוגשים גורילה.‬
‫זה ציטוט מדויק של אנטואן.‬ ‫זה בדיוק מה שהוא אמר לנו.‬
‫הוא אומר, "טוב, תקשיבו.‬
‫"כלל מספר אחת:‬ ‫אסור להסתכל לגורילה בעיניים.‬
‫"אם הגורילה מסתכלת עליך,‬ ‫אתה משפיל מבט. אתה נכנע.‬
‫"אתה נכנע לגורילה כי אין לך כוח.‬
‫"כל הכוח אצל הגורילה. לך אין כוח.‬
‫"אין לך שום כוח בהשוואה לגורילה.‬ ‫אתה משפיל מבט.‬
‫"אתה מראה לגורילה שכל הכוח אצלה,‬ ‫ושלך אין כוח.‬
‫"אין לך שום כוח.‬
‫"כלל מספר שתיים:‬
‫"עליך להפוך לגורילה.‬
‫"עליך לעשות מה שהגורילה עושה."‬
‫הוא מתחיל להפוך לגורילה בזמן אמת.‬
‫אני לא מאמין שאני רואה את זה.‬
‫אני מתעצבן כי השחור הזה מתנהג כמו גורילה‬ ‫מול הלבנים האלה. אני מתעצבן.‬
‫הלבנים רשמו לעצמכם הערות, הם כתבו דברים.‬
‫התעצבנתי. "ביץ', מה לעזאזל את כותבת?"‬
‫היא השתיקה אותי. "שקט. תקשיב."‬
‫"ביץ', אני אכסח אותך. אל תגידי לי להקשיב.‬
‫"מה את כותבת במחברת?"‬
‫אנטואן ממשיך…‬
‫הוא קופץ למעלה ולמטה, חובט בקרקע.‬
‫כשהוא מסיים,‬ ‫הוא מסתכל על הבן שלי ואומר, "עכשיו אתה".‬
‫אמרתי, "הוא לא יעשה שום דבר כזה!‬
‫"אני לא אתן לבן שלי‬ ‫להתנהג כמו גורילה מול הלבנים האלה‬
‫"ולדפוק לעצמו את החיים‬ ‫כמו הילדים של ג'ורדן.‬
‫"אתה לא תעשה את זה לבן שלי.‬
‫"אתה לא תעשה את זה לבן שלי!"‬
‫הוא אמר, "איך שאתה רוצה".‬
‫הוא רץ לעץ, הוא נושך את הקליפה מהעץ.‬
‫הוא מלקק את הסוכר מתחת לקליפה.‬
‫הוא אומר, "גורילות אוהבות סוכר.‬ ‫גם אתם חייבים לאהוב סוכר".‬
‫הוא תולש חופן עלי איקליפטוס מהשיחים.‬
‫הוא מתחיל למרוח איקליפטוס על כל הגוף.‬
‫"גורילות אוהבות את ריח האיקליפטוס.‬ ‫אתם צריכים להדיף ריח של איקליפטוס.‬
‫"עכשיו נצא לדרך."‬
‫הוא יוצא לדרך ורץ לתוך הג'ונגל.‬
‫איזה זין!‬
‫כי אנחנו חייבים לעקוב אחריו.‬
‫אנחנו הולכים בג'ונגל.‬ ‫נשבע באלוהים. סיפור אמיתי.‬
‫אחרי 20-15 דקות, הוא עוצר.‬ ‫הוא אומר, "תעצרו".‬
‫המילים המדויקות שלו היו, "הן כאן".‬
‫אמרתי,‬
‫"איפה הזכוכית?‬ ‫איפה הזכוכית שעומדים מאחוריה?‬
‫"איפה הזכוכית?"‬
‫אנשים, הסתובבתי שמאלה.‬
‫בערך שבע עד תשע נקבות גורילה יצאו מהשיחים.‬
‫הן עומדות על שתי רגליים. הן הולכות.‬ ‫הן מתקרבות בהליכה.‬
‫בחיים לא ראיתי דבר כזה. מייד נכנעתי.‬
‫הרמתי יד ונשכבתי על הקרקע. אני נכנע.‬
‫אני נכנע.‬
‫אנטואן ניסה להרים אותי.‬ ‫הוא אמר, "קווין, קום".‬
‫אמרתי, "לא, עזוב אותי.‬ ‫אין לי כוח. כל הכוח אצל הגורילות.‬
‫"אין לי כוח.‬
‫"אין לי שום כוח. כל הכוח אצל הגורילות."‬
‫אני מסובב את הראש,‬ ‫ואשתי הוציאה את הטלפון והדליקה מצלמה.‬
‫היא מנסה לצלם סרטון. היא מנסה לתעד את זה.‬
‫כפכפתי אותה. "ביץ', תשכבי.‬
‫"תשכבי. תיכנעי.‬
‫"אין לנו כוח. כל הכוח אצל הגורילות.‬ ‫אין לנו שום כוח."‬
‫עכשיו יש 15 גורילות.‬
‫משפחה שלמה.‬ ‫אחייניות, אחיינים, דודות, דודים.‬
‫הם הולכים, ואנחנו באמצע.‬ ‫הכול קורה כל כך מהר.‬
‫אחד הזכרים נגע לי במצח.‬
‫הוא לא הרביץ לי,‬ ‫אבל הוא משך את המצח שלי לאחור,‬
‫והעיניים שלי נפתחו לרווחה‬ ‫כמו שהן לא נפתחו בחיים.‬
‫היה לי כל כך הרבה לבן בעיניים.‬
‫וכשזה קרה, ראיתי את החייל.‬ ‫החייל עמד ממש כאן.‬
‫אמרתי, "תירה בו! מה לעזאזל אתה עושה?‬
‫"תירה בו!‬
‫"ברור שזו מתקפה. זו מתקפה!‬
‫"הוא מנסה לתלוש לי את המצח.‬ ‫אני לא יודע מה הוא עושה."‬
‫כל הגורילות ממשיכות לשחק.‬ ‫הן משחקות ואנחנו צופים בהן.‬
‫בלי סיבה, כולן נעמדות בבת אחת‬ ‫ורצות לתוך הג'ונגל.‬
‫אנטואן נעמד. הוא כל כך מתרגש.‬ ‫הוא אומר, "נכון שזה יפהפה?‬
‫"חיי הגורילות לנגד עינינו, במציאות.‬
‫"עכשיו נעקוב אחרי הגורילות‬ ‫כדי לראות איך הן חיות.‬
‫"נעקוב אחרי הגורילות."‬
‫אמרתי, "לך תזדיין, אחי. לא.‬
‫"אני לא עוקב אחרי שום גורילות.‬ ‫לא! אני עוזב.‬
‫"אני והמשפחה שלי עוזבים.‬
‫"ואני רוצה לקחת איתי חייל‬ ‫שלא מפחד לעשות את העבודה שלו,‬
‫"בניגוד למניאק הזה.‬
‫"אתה מניאק. כן, זה מה שאתה.‬
‫"אתה מניאק. הוא ניסה לתלוש לי את המצח!"‬
‫הוא אמר, "קווין, לא.‬ ‫אתה חייב לסיים את המסלול".‬
‫אמרתי, "לא, אני עוזב".‬
‫הוא אמר, "אוי, לא. הבוס".‬
‫אמרתי, "יופי, אני רוצה לדבר עם הבוס שלך.‬ ‫היחס שלך לא מוצא חן בעיניי".‬
‫נשבע באלוהים, אנשים. הסתובבתי שמאלה.‬
‫זכר גורילה כסוף-גב יוצא מהשיחים.‬
‫אלוהים! כשאני אומר, "זכר גורילה כסוף-גב",‬
‫אני מדבר על גבר-גבר.‬ ‫חזה שרירי, רגליים דקיקות.‬
‫הגורילה הזה בחיים לא עשה תרגילי רגליים.‬ ‫רק חזה.‬
‫אם גורילה ייכנס לכלא, הוא ייראה ככה.‬
‫בחיים לא ראיתי דבר כזה.‬
‫הוא יצא ונגע בעץ. העץ נפל.‬
‫העץ על הקרקע.‬
‫אנשים, אני לא מאמין‬
‫שאני עומד ליד זכר גורילה כסוף-גב אמיתי.‬
‫אני מלא יראת כבוד באותו רגע.‬
‫כל השאר על שוכבים על הקרקע. כל השאר נכנעו.‬
‫רק אני עומד ומסתכל על הגורילה.‬
‫יצאתי מההלם רק בזכות הבן שלי.‬
‫הבן שלי טפח לי פעמיים על הרגל.‬
‫הסתובבתי, והבן שלי אמר,‬
‫"ביי, אבא." אמרתי, "מה…‬
‫"מה זאת אומרת, 'ביי, אבא'? מה?"‬
‫אלוהים.‬
‫אלוהים. פתאום קלטתי.‬
‫אני מפר את כלל מספר אחת.‬
‫כלל מספר אחת היה:‬ ‫"אסור להסתכל לגורילה בעיניים".‬
‫אני מסתכל לגורילה ישר בעיניים.‬
‫עכשיו אני מפחד.‬
‫אני מפחד. אני לא יודע מה לעשות.‬
‫אני מסתובב לאנטואן‬ ‫כדי שהוא יגיד לי מה לעשות.‬
‫אני מסתובב לדבר עם אנטואן,‬
‫ואנטואן לא שם. אנטואן…‬
‫אנטואן רץ‬ ‫כמו שלא ראיתי אף אחד רץ בחיים שלי.‬
‫הוא הצמיד מושלם את האצבעות.‬
‫הוא רץ בשיא המהירות.‬
‫הוא חתך את הרוח כמו שחותכים עוגה.‬
‫בשלב הזה, אני לא יודע מה לעשות.‬ ‫בשלב הזה, זה מה יש.‬
‫אני מסתכל על הגורילה, והוא מסתכל עליי.‬
‫שיהיה ברור, אף פעם לא הייתי נקבה.‬
‫אני לא אתחיל להיות נקבה היום. זה מה יש.‬
‫הסתכלתי על הגורילה,‬ ‫והוא התחיל להכות בחזה. הוא עשה…‬
‫אני אסביר לכם מה זה אומר.‬
‫זכרי גורילה מכים בחזה שלהם‬ ‫כדי להראות ליריב כמה כוח יש להם.‬
‫ככה הם מודדים למי יש יותר כוח‬ ‫לפני שהם נלחמים.‬
‫ועוד פרט חשוב. כשזכרי גורילה נלחמים,‬
‫הזכר שמפסיד בקרב מפסיד הכול.‬
‫אתה מפסיד את אשתך ואת הילדים שלך.‬
‫אם אתה מפסיד בקרב,‬ ‫אתה צריך להסתובב בג'ונגל בלי כלום.‬
‫אתה חייב להבין את החיים. אין לך כלום. כן?‬
‫בגלל זה היו לו המון ילדים ונשים.‬
‫כי הוא ניצח המון זכרים בקרב. הוא ניצח.‬
‫יש לי שאלה אליכם.‬
‫אל תענו עכשיו. אחר כך, בזמנכם החופשי.‬
‫זה באמת הפסד? אם נילחם…‬
‫כן? תקשיבו.‬
‫אם נילחם ואני אפסיד,‬
‫אתה אומר שתיקח ממני את האישה והילדים,‬
‫ואז תעזבו, ואני אלך לכיוון השני,‬
‫בחינם? זה מה שאתה אומר?‬
‫כי זה לא נשמע כמו הפסד.‬
‫בסדר. אני מסתכל על הגורילה.‬ ‫הוא מסתכל עליי.‬
‫זה מה יש. אני לא אדפוק על החזה בחזרה.‬
‫אם כן, הוא ידע שאני נקבה.‬ ‫אני לא אעשה את זה.‬
‫אז עשיתי מה שכל גבר אחר היה עושה במקומי.‬
‫אין גבר שלא היה עושה בדיוק מה שעשיתי‬
‫אם הוא היה במצבי.‬
‫הסתכלתי לגורילה ישר בעיניים‬ ‫ועשיתי כל מה שאנטואן אמר. עשיתי…‬
‫קפצתי. חבטתי בקרקע.‬
‫רצתי לעץ. נשכתי את הקליפה.‬
‫לקחתי איקליפטוס ומרחתי אותו על התחת.‬
‫אני מספר לכם את זה רק כי אני יודע בוודאות‬
‫שהלבנים ההם צילמו הכול.‬
‫זה רק עניין של זמן לפני שזה יגיע לאינטרנט,‬
‫אבל רציתי שתשמעו את זה ממני קודם,‬
‫כדי שתבינו שעשיתי מה שעשיתי‬ ‫כדי להציל את המשפחה שלי.‬
‫ולמדתי לקח חשוב באותו יום.‬
‫הלקח הוא שהייתי צריך לקחת‬ ‫את גלולת הזין השנייה.‬
‫הייתי צריך ללכת על ה"גורילה 45 פרו".‬
‫זו גלולת זין חזקה יותר.‬
‫ומיאמי, אתם קהל חזק.‬
‫תודה רבה שהצטרפתם אליי.‬
‫שמי קווין הארט, ואני אוהב אתכם. לילה טוב.‬
‫- כתיבה וביצוע: קווין הארט -‬