Downloaded from YTS.BZ
ACEST FILM CONȚINE DESCRIERI DE ABUZURI SEXUALE CE IMPLICĂ MINORI
Official YIFY movies site: YTS.BZ
ȘI CARE VĂ POT AFECTA EMOȚIONAL.
ÎN 2002, ELIZABETH SMART, DE 14 ANI, A FOST RĂPITĂ DIN DORMITORUL EI.
SINGURUL MARTOR OCULAR A FOST SORA EI, DE NOUĂ ANI, MARY KATHERINE.
Dacă Elizabeth ar asculta acum, ce i-ai spune, Mary Katherine?
Că mi-e dor de ea și să știe că toată familia o iubește.
Mă întreb de ce ar vrea cineva s-o răpească pe Elizabeth.
Aveam nouă ani când a fost răpită Elizabeth.
Îmi era dor de sora mea.
Eram prietene bune.
MARY KATHERINE SORA LUI ELIZABETH
Mă întrebi dacă am gestionat situația emoțional?
Cred că și acum fac asta.
5 IUNIE 2002
În seara aceea, eu și Elizabeth ne-am spus rugăciunile și ne-am culcat.
Apoi îmi amintesc
că era un bărbat în dormitor
care i-a spus lui Elizabeth că, dacă țipă, o omoară.
Eram împietrită.
Nu-mi venea să cred că se întâmplă asta.
Apoi mi-am făcut curaj să le spun părinților că Elizabeth a plecat,
că a venit un bărbat și a luat-o.
Cel mai mare coșmar al unui părinte.
O fată de 14 ani din Utah
a fost răpită din dormitor în timp ce familia ei dormea.
Cum s-a putut întâmpla asta într-o comunitate prosperă?
Unde e Elizabeth Smart?
Acest caz a captivat toată țara.
S-au inițiat descinderi în toată țara.
Avea elementele unei povești hollywoodiene.
Azi, o întorsătură ciudată și enigmatică.
Poliția continuă să se concentreze pe membrii familiei ei.
Oamenii legii nu cred că spunem adevărul.
Ca familie, n-aveam de gând să ne bazăm doar pe autorități.
În mod sigur, cineva știe ceva.
Aveam un sentiment copleșitor că Elizabeth era undeva.
Trebuia să-mi găsesc fiica.
Dacă încercam să fug, voiam să fie ceva sigur.
Voiam să fac orice era nevoie
ca să fug.
Menirea unui tată e să-și protejeze copilul
și să-l ferească de pericole.
Nu am făcut asta. N-am ferit-o de pericole.
Asta se repetă în mintea ta, la nesfârșit.
Îmi amintesc că, exact la 03:58,
Mary Katherine a intrat în cameră spunând că cineva a luat-o pe Elizabeth.
M-am gândit că o fi avut un coșmar
și că Elizabeth e, probabil, undeva în casă.
Dar, în timp ce căutam prin camere, am început să devenim neliniștiți.
În bucătărie, am văzut că plasa de țânțari era tăiată.
Iar fereastra era larg deschisă.
Soția mea a țipat: „Sună la 112!”
Pe 5 iunie, dis-de-dimineață,
mi-a sunat pagerul.
Avusese loc răpirea unei tinere în Federal Heights.
Răpirea unui copil din dormitorul lui e extrem de rară.
Mi-am zis că trebuie să ajung acolo urgent.
M-am dus la locul faptei. Un căpitan mi-a spus ce se întâmplase.
Elizabeth Smart era o fată de 14 ani
implicată în muzică și în biserică.
Familia spunea că fusese luată din dormitor în toiul nopții.
Fereastra era deschisă.
Plasa de țânțari era tăiată.
Afară, cineva pusese un scaun la perete.
Inițial mi s-a părut că nu va fi un caz care să dureze mult.
Că vom avea răspunsuri în 48 de ore.
M-am înșelat.
Azi-noapte, pe la ora două, am avut ceea ce pare a fi o răpire
dintr-o casă din zona Federal Heights.
Frica a apărut odată cu răspândirea veștii.
Din Salt Lake City, Nicea DeGering, 7 News la 11.
Îmi amintesc primul reportaj.
„A dispărut o fetiță din Federal Heights,
răpită din dormitorul ei, în toiul nopții.”
Îmi amintesc că eram șocată de cuvintele care-mi ieșeau pe gură.
Federal Heights e una dintre cele mai prospere zone din Salt Lake City.
Casele sunt superbe.
Biserica mormonă e strâns legată de comunitate.
N-ai zice că aici se întâmplă infracțiuni.
Îmi amintesc că mă întrebam dacă e o răpire adevărată.
Am primit un apel
de la fratele meu Ed: „Vino, am nevoie de ajutorul tău.”
Îmi amintesc că am intrat pe ușa din față.
Ed a venit și m-a îmbrățișat.
Parcă trecuse printr-o mașină de tocat carne.
Elizabeth, dacă ești acolo,
facem tot ce putem ca să te ajutăm.
Te iubim.
Vrem să vii cu bine acasă.
Mama lui Elizabeth, Lois…
era în camera din față, înconjurată de familie și prieteni.
Se auzeau gemete și plânsete
îngrozitoare dinspre ea.
„Unde e fiica mea?”
OPT ORE DE LA RĂPIRE
Am pregătit de la început o încăpere cu telefoane pentru informații.
Am primit din partea publicului circa 40.000 de indicii.
Așa că am adunat o echipă de câteva sute de anchetatori.
Oricât de mult m-ați machia, n-o să arăt mai bine.
Am mers la școală să-i contactăm pe prietenii lui Elizabeth.
Ancheta a dezvăluit că nu avea iubiți, prieteni dubioși, nu consuma droguri.
Elizabeth Smart era o tânără mormonă tipică de 14 ani.
Trăia normal într-un cartier frumos.
Toți o cunoșteau pe Elizabeth în zona aceea.
La 16:30, cartierul se mobilizase.
Se pricepe cineva la resuscitare sau alpinism?
Comunitatea noastră e foarte puternică
și toată lumea era dispusă să participe la căutări.
De ce faci asta?
Îi iubesc pe Ed și Lois. Sunt o familie minunată.
Frumosul meu soț.
VOCEA LUI LOIS SMART
Casa noastră e ascunsă între dealuri.
Fericire și bucurie.
Eu și Lois am locuit acolo circa opt ani.
Am avut șase copii. Patru băieți, două fete.
Bună, mamă!
Bună, Elizabeth!
Elizabeth a fost prima noastră fiică.
Era extrem de competitivă, mai ales cu frații ei.
În ceea ce privește forța interioară, avea o personalitate puternică.
ZIUA A DOUA
S-au inițiat descinderi în toată țara, azi, joi, 6 iunie.
Continuă și azi căutările
lui Elizabeth Smart, adolescenta răpită din Utah.
O fată nevinovată a fost răpită din cel mai sigur loc posibil.
Poliția din Salt Lake City anunță o recompensă.
Un sfert de milion de dolari pentru Elizabeth.
Reacția presei a fost nebunească.
CBS News, Salt Lake City.
NBC News.
Era multă presiune pe poliție
să rezolve cazul foarte repede.
Erau foarte puține probe.
Dar a existat un martor la răpire…
Mary Katherine, sora de nouă ani a lui Elizabeth Smart.
La nouă ani, nu cred că am înțeles bine ce se întâmplă.
Doar că sora mea dispăruse și eram foarte speriată.
Căutam să facem totul împreună.
Voiam să fiu ca ea.
Ne certam, mai ales pentru că eram dezordonată.
Dar îmi petreceam timpul cu ea de câte ori aveam ocazia.
Mary Katherine avea să fie, probabil, cheia pentru găsirea lui Elizabeth.
Oricine are o amintire traumatizantă, aceasta e de durată.
Așa că am vrut să fie interogată într-un mediu controlat și sigur.
Bărbatul a zis: „Nu face gălăgie!
Dacă țipi, te împușc. Dar dacă nu țipi, nu-ți fac rău.”
Vocea ți s-a părut cunoscută?
Da.
Îmi poți spune unde ai mai auzit-o?
Nu-mi amintesc.
Mary Katherine a spus că vocea i s-a părut cunoscută.
Nu putea spune a cui era, dar era o voce cunoscută.
La prima vedere, familia Smart părea o familie normală și fericită.
Dar, statistic, cel mai adesea,
autorul acestui tip de infracțiune este un părinte sau un membru al familiei.
Am început să ne uităm cu atenție la ei.
Am adus la secție membri ai familiei Smart.
Am făcut interogatorii.
Câteva lucruri ne-au ridicat semne de întrebare.
Mi s-a spus că alarma a fost oprită din greșeală.
Și fereastra.
Când am analizat-o în prima dimineață, nu erau zgârieturi pe peretele exterior.
Dacă te urci pe un scaun, lași urme.
N-am văzut niciuna.
La prima evaluare, am spus că poate nu a intrat pe aici.
Poate a fost o momeală.
Cineva a tăiat plasa după aceea, dar n-a intrat și n-a ieșit pe fereastră.
Am căutat prin casă.
Căutam orice indiciu că Elizabeth a pățit ceva.
E vreun cadavru în casă?
Aveam un copoi foarte bun în departament.
Îl chema JJ. Aveam multă încredere în el.
A adulmecat mirosul lui Elizabeth.
A ieșit prin spate, iar apoi s-a dus printre copaci.
A mers pe o potecă,
a ajuns pe o stradă care era o fundătură
și a pierdut mirosul.
Am presupus
că probabil a fost dusă cu o mașină.
Există indicii că ar fi fost implicată familia.
Poliția confirmă că au luat 12 computere de la familie.
Mereu întrebam poliția.
E vorba de familie? Cercetați familie?
Vreau să vă mulțumesc pentru ajutor. Nu vă pot mulțumi îndeajuns.
Știu că e nevoie de efortul tuturor pentru a o găsi.
E greu să te gândești că a venit cineva și a luat-o.
Aș face orice să o îmbrățișez din nou.
La Ed și Lois Smart s-a simțit inițial durerea,
dar acest lucru s-a schimbat.
Oamenii se uitau la Ed când vorbea la TV
și spuneau ceva de genul: „Nu are lacrimi când plânge.”
Ne întrebam dacă ne spune tot.
Ar putea fi implicat?
E ciudată povestea aia.
Ca reporter, pui întrebări bune,
dar sunt mai multe întrebări.
- Adică? - Nu pare adevărat.
E cineva care pare să fi știut planul casei
și cum s-o găsească.
Tatăl lui Elizabeth a fost testat cu poligraful.
Uneori, copiii sunt uciși de părinții lor.
Au circulat teorii despre ce s-a întâmplat.
Una era că Ed o ucisese și a scăpat de ea.
M-a sunat Lois, soția mea, și am ajuns acolo.
Dar…
Avea o lacrimă.
Practic mi-a spus:
„Oamenii legii nu cred că spui adevărul,
ci ascunzi ceva.”
Eram copleșit și tremuram.
Nu mă puteam opri din tremurat.
N-am avut absolut nimic de-a face cu asta.
Și tata a zis: „Dacă nu te calmezi, te internez undeva.”
Așa că m-a dus la spital,
la psihiatrie, și am plâns toată noaptea.
E groaznic să-ți dispară fiica.
Îți place, Elizabeth?
Și să fii suspect…
Nu mai aveam cuvinte.
În Utah, poliția o caută pe Elizabeth Smart, de 14 ani,
și continuă să se concentreze asupra membrilor familiei ei.
Trebuie verificați toți. Orice e nevoie.
Revista Newsweek a scris că tatăl ei, Ed Smart, a trecut testul poligraf,
dar poligraful fratelui său, Tom, a fost neconcludent.
Aveam trei frați.
Tom era un pic la limită.
Mereu intra în bucluc.
Cântă la harpă ca un înger și călărește ca un cowboy.
E incredibilă.
Un test cu poligraful eșuat e suspect?
Da, categoric.
Poate un frate nu-l place pe alt frate.
Nu mă înțelegeți greșit.
- Familia asta e… - Ne iubim.
Ne iubim mai mult decât ar putea orice frate.
Câțiva cameramani au zis: „Dave… Tom e bine?
Se întâmplă ceva cu el. E foarte agitat.”
- Trebuie să plecăm. - Bine.
- Mulțumesc. - Vă mulțumesc amândurora. Baftă!
L-am întrebat pe Tom:
„Tom, mulți din presă se întreabă dacă ne ascunzi ceva.”
Cred că acest individ…
nu e deloc un om rău și…
Familia noastră a fost puternică o vreme
și s-a consolat o perioadă
că e vorba de cineva care chiar o place pe Elizabeth.
Toți avem probleme. Dacă ai…
Oricine a luat-o…
Am fost profund tulburați
și înțelegem că toți au probleme.
E o poveste minunată în multe feluri
pentru că e vorba, în primul rând, despre o fetiță frumoasă ca un înger.
Toți au probleme.
Oricine vede interviul
va spune că Tom Smart e un nemernic nebun
și poate că el e făptașul.
Am terminat interviul,
iar soția mea mi-a zis: „Ai distrus familia.”
Una dintre trăsăturile familiei noastre, cu mama, tata și noi, ceilalți,
e comportamentul obsedant,
adică un comportament total obsesiv.
Sunt situații precum răpirea,
în care nu ai multe de făcut
în afară de a analiza indiciile, cartierele, oamenii.
După trei sau patru zile, fără somn…
ai tendința să te prăbușești.
Când am dat testul poligraf, trecuseră cinci zile și jumătate.
Auzeam lucruri,
dar important era s-o găsim pe Elizabeth.
N-am așteptat să ne spună că nu mai eram suspecți.
Cui îi păsa? Știam că nu eram implicați.
Ca standard în astfel de cazuri, familiile sunt analizate
și e foarte greu pentru ele.
Dar alibiurile lor s-au confirmat
și, după confiscarea computerelor și citirea e-mailurilor,
n-am găsit nimic suspect.
A fost surprinzător
cât de mult i-a luat poliției să anunțe că familia nu e suspectă.
Și în timp ce eram arătați cu degetul,
am văzut o scădere a numărului de oameni care veneau să ne ajute să căutăm.
Cifrele au scăzut brusc.
Nu cred că reporterii ăia și-au dat seama de impactul pe care l-au avut.
Dar noi am mers mai departe.
Nu am renunțat.
Ne-a sunat cineva.
S-au găsit rămășițe umane lângă Great Salt Lake și autostrada 80.
Victima era de sex feminin.
I-am sunat pe Ed și pe Lois: „Nu știm, dar ar putea fi Elizabeth.”
Cadavrul fetei era carbonizat,
deci nu putea fi identificat.
Am încercat să mă protejez de emoții
până i-a fost confirmată identitatea.
Am reușit să stabilim că nu era Elizabeth.
Era o altă biată victimă.
M-am simțit ușurat,
dar mintea îți e mereu agitată: „Unde e? Ce se întâmplă cu ea?”
Am avut de-a face zilnic cu Ed și Lois. Erau puternici.
În familia mea, am avut parte de pierderi și tragedii.
Înțelegeam prin ce treceau Ed și Lois.
M-a durut să-i văd suferind.
Elizabeth, dacă ne auzi, te iubim!
N-am uitat și toată lumea te vrea înapoi. Nu ne vom opri până nu vii acasă.
Cel mai rău e să nu știi nimic.
Prin ce trece? Cum supraviețuiește?
Ce ai putea face ca să găsești o soluție?
ZIUA A NOUA
Persoana-cheie în acest caz e sora de nouă ani.
Timpul e esențial și trece repede.
Exact.
Polițiștii nu voiau să vorbesc cu nimeni
pentru că îmi putea influența memoria.
Eram ca izolată pe o insulă, dacă vreți.
Voiam să aflu,
căutam să mă furișez și să ascult ce s-a întâmplat, dar…
eram exclusă.
Încercam să-mi amintesc cine a răpit-o pe Elizabeth.
Știam că-i auzisem vocea,
dar nu-mi aminteam unde.
Voiam să ajut în orice fel.
Am fost interogată de mai multe ori.
Ba chiar au încercat să mă hipnotizeze.
Dar toți mă presau.
Să nu vorbesc cu nimeni. Să obțină cât mai multe de la mine.
Era mult pentru un copil.
Mary Katherine ducea tot greul.
Era îngrozită,
dar era sigură că vocea îi era cunoscută.
Am pus familia să facă o listă
a tuturor celor care fuseseră recent la ei acasă.
Au fost mulți oameni în casa voastră?
Au fost niște prestatori de servicii.
Am găsit mai mulți oameni care meritau să fie anchetați.
Unul era Richard Ricci.
Ricci era prestator de servicii.
Lucrase la casa familiei Smart și am aflat
că avusese un conflict cu Ed Smart pentru niște bani datorați.
Am obținut un mandat de percheziție
și s-au găsit la el acasă bijuterii ale lui Lois Smart.
Așa că a fost dus la secție și interogat.
Când ai fost ultima dată în casa aia?
În aprilie.
Spune-mi ce știi despre răpire.
- Nu știu nimic. - La naiba!
Nu se poate să fi trăit aici în ultimele două săptămâni
fără să auzi nimic despre răpire.
Nu mă joc. Nu zic: „Spune-mi de ce ai răpit-o.”
Spune-mi ce știi, ce ai auzit la știri.
Am auzit că cineva a intrat în casa lor.
- Bine. - A luat-o pe Elizabeth.
- Bine. - Iar eu sunt suspectul principal.
Au trecut săptămâni fără răspunsuri. Oare știe unde e Elizabeth?
Un om cu un trecut lung de infracțiuni
ajunge în capul listei suspecților din cazul Smart.
Richard Ricci era un infractor violent.
Împușcase un prieten de-al meu din poliție într-un jaf al unei farmacii.
OMUL DIN SALT LAKE CITY, ACUZAT
Nu știam că Richard e infractor.
A venit cu recomandare de la centrul de angajări al bisericii.
Am fost șocat.
Acest Jeep Cherokee alb din 1990,
oferit lui Ricci de către Ed Smart pentru lucrări,
e în continuare potențiala probă-cheie.
Am reușit să stabilim kilometrajul efectuat de Jeep
în perioada răpirii lui Elizabeth Smart.
Erau câteva sute de kilometri.
Efectuase un drum lung în noaptea răpirii
sau a doua zi.
Dar nu avea o explicație rațională pentru acești kilometri.
A dus-o Richard cu acea mașină undeva
și a închis-o astfel încât să nu poată ieși?
Am aflat că cineva l-a văzut luând unelte de săpat
din vehicul în acea perioadă.
Oare a îngropat cadavrul?
Dacă ai fi acolo și s-ar trezi, ce ai face?
Nu am de gând să-ți spun, amice!
Poliția a spus: „Suntem 99,9% siguri că am prins făptașul.”
Totul se potrivea. Avea sens.
Problema era că singurul martor spunea că nu e el.
Nu aveam acces la știri,
dar într-o zi am văzut un reportaj despre posibili suspecți
și au difuzat o poză cu Richard Ricci.
Cel care e considerat un potențial suspect…
Lucrase mult acasă la noi.
Mereu fusese foarte drăguț.
Și… știam că nu Richard Ricci a fost în dormitorul meu.
Richard Ricci nu era bărbatul care mi-a răpit sora în iunie 2002.
Mary Katherine era convinsă că nu a fost Richard Ricci.
Dar oamenii legii credeau că Ricci e suspectul principal.
Mary Katherine dormea. Probabil era buimacă.
În rapoarte scria că avea ochii închiși în timpul răpirii.
Poate că nu și-a dat seama că a fost Ricci.
L-aș ruga pe Richard din toată inima
ori să-și dovedească nevinovăția, ori să ne spună unde e Elizabeth.
Eu…
Familia noastră a trecut prin iad
și aș vrea să se termine.
24 IULIE
Când ne-au spus despre Richard Ricci,
părea că se fac progrese.
Totul a picat pe 24 iulie.
Cineva a încercat să intre în casa mătușii și unchiului lui Liz Smart.
De fapt, a fost tăiată plasa dormitorului
verișoarei lui Elizabeth, o fată de 18 ani.
Detectivii lucrează în plus de atunci pentru a afla cine a făcut-o și de ce.
Când m-am dus la locul faptei, am observat că erau două scaune lângă fereastră,
așa cum puseseră un scaun lângă peretele casei lui Elizabeth.
Coincidența era neobișnuită.
Câți oameni încearcă să intre într-o casă și să răpească o persoană?
Care e legătura? De ce familiile noastre?
Ar fi putut fi același făptaș cu același mod de operare
sau ar fi putut fi cineva care știa de scenă
și de scaun
și să facă o farsă sau un act mimetic.
Noi nu punem problema așa.
Scaunul sprijinit de casa lui Elizabeth
n-a fost făcut public,
deci nu putea fi o festă pe care să le-o joace cineva.
Faptul că Richard Ricci era la închisoare când s-a întâmplat asta,
iar Mary Katherine spunea că nu Richard Ricci e făptașul…
m-a făcut să cred
că nu sunt sigur că găsiserăm persoana potrivită.
Richard Ricci era un individ contradictoriu.
A avut multe ocazii să se disculpe, dar n-a vrut s-o facă.
Nu ne-a spus unde a făcut acei kilometri.
Nu aveam probe concrete că a fost el
și eram disperați s-o găsim pe Elizabeth.
I-am adus pe el și pe avocatul lui și i-am spus:
„Dacă ne spui unde ai fost și ce ai făcut cu Jeepul,
dacă nu e vorba despre crimă sau răpire,
îți oferim imunitate.”
Vrei să inventez niște tâmpenii?
Nu vreau să inventezi prostii.
Atunci, crede-mă, fir-ar să fie!
Sunt prea multe lucruri care nu se potrivesc.
Află cine dracu' a făcut mizeria asta!
I-am oferit imunitate în acel interogatoriu,
iar el și avocatul au rămas să analizeze.
Apoi am primit un telefon și mi s-a spus:
„Richard a fost transportat la spital.
S-a prăbușit în celulă și nu e bine deloc.”
Poliția zice că principalul suspect
în cazul dispariției lui Elizabeth a murit.
A suferit fie un atac cerebral, fie un anevrism în celula lui.
Ce secrete duce cu el?
Aveam o stare de furie.
Suspectul nostru principal a murit.
Tot ce știa a dispărut cu el.
Și ne-a lăsat într-o fundătură foarte dificilă.
Ca om al legii, îți ridici un zid emoțional,
iar acel zid al meu a început să se erodeze
și am început să simt multă implicare emoțională în cazul lui Elizabeth.
Am primit un apel de la Cory că Richard suferise un anevrism.
A fost un șoc.
Dacă a făcut ceva cu ea, nu vom afla niciodată ce s-a întâmplat.
Le tot spuneam lui Ed și Lois: „Nu renunțați.”
Dar, sincer, în sinea mea…
mi s-a părut improbabil
să ajungem la un rezultat fericit în acest caz.
Părea o bătălie pierdută,
dar am avut un sentiment copleșitor că Elizabeth încă trăia.
Țin minte că, într-o duminică, am venit acasă de la biserică.
Eu și Lois am citit scrisorile pe care le primeam,
iar apoi am adormit.
Am visat că Elizabeth s-a întors în viața noastră.
Doamne!
S-a terminat.
E aici și e bine.
Sentimentul interior era atât de euforic, încât eram copleșit.
Dacă aș fi putut cere ceva în viața asta,
ar fi fost ca Elizabeth să vină acasă.
Când mă gândeam că e în viață
și trece prin cine știe ce chinuri,
îmi spuneam în sinea mea că nu puteam renunța.
Salt Lake poate părea foarte mormon,
dar există o contracultură la cea mormonă.
Pe vremuri aveam multe petreceri secrete.
În jurul anului 2002,
de două ori pe lună era o petrecere acasă la cineva.
Se consuma alcool, desigur. Multă iarbă, ceai de ciuperci.
LSD-ul era destul de bun pe atunci.
A fost o noapte tipică
și… deodată au intrat trei oameni.
Un bărbat și două doamne, îmbrăcați în haine albe.
Cele două doamne aveau fețele acoperite, așa că li se vedeau doar ochii.
Tânăra avea ochii de un albastru deschis.
După ce sora mea a fost răpită, mi-a fost foarte frică să dorm.
Trebuia să vină tata să mă învelească,
iar cât îl așteptam, mă uitam la cărți
sau îmi storceam creierul ca să aflu cine ar fi putut s-o ia pe Elizabeth.
Într-o seară, la patru luni după ce Elizabeth fusese răpită,
răsfoiam Guinness World Records.
Și nu știu din ce motiv…
în acel moment…
mi-a venit în minte numele…
și am știut imediat
că el fusese în dormitorul meu, în iunie 2002.
El o răpise pe Elizabeth.
Nu era neobișnuit să văd oameni în robe lungi.
Erau vremuri în care te manifestai liber.
„Intrați! Ce mai faceți?
Cum sunteți? Vreți să beți ceva?”
Iar tipul a zis: „Eu pot să beau ceva, dar doamnele nu.”
Avea o energie autoritară, iluzii de grandoare.
M-am întors spre doamna din dreapta mea, care era mai tânără:
„Ce faci? Tipul ăsta e…
Domnul cu care ați venit pare puțin cam dominant.”
Iar doamna mai în vârstă a spus ceva în sensul:
„Nu vorbi cu ea.”
A fost foarte tăioasă și am plecat.
„Doamne, îi lăsăm pe ăștia să…”
Am zis că sunt excentrici.
SEPTEMBRIE
5 IUNIE
ZIUA ÎNTÂI
Putem începe?
Da.
În vara anului 2002, aveam 14 ani.
Eram foarte entuziasmată să las gimnaziul în trecut.
Când mă gândesc la asta, am multe…
amintiri fericite, senzații de fericire.
Din noaptea aceea, îmi amintesc vocea unui bărbat.
„Am un cuțit la gâtul tău. Nu scoate niciun sunet. Vino cu mine!”
Eram îngrozită!
Avea de gând să-mi facă rău, să mă omoare?
Speram să se trezească părinții mei, dar nu a venit nimeni.
M-a dus prin curtea din spate.
Am intrat pe o potecă
și mă întrebam: „Unde mă duce?”
Eram îngrijorată că ratez ocazia să fug.
L-am întrebat dacă are de gând să mă violeze și să mă omoare.
Credeam că asta vrea să facă.
Apoi am vrut s-o facă cât mai aproape de casa mea
ca să mă găsească părinții.
Avea un zâmbet groaznic.
S-a uitat la mine și a zis: „Nu te voi viola și nu te voi ucide încă.”
Apoi am ajuns la un pâlc de copaci.
O femeie a ieșit dintr-un cort.
Bărbatul a strigat numele Hephzibah,
iar ea a venit la mine și m-a îmbrățișat.
Era diferită de oamenii pe care-i văzusem până atunci.
Avea o tunică lungă și o broboadă pe cap.
Mi-a scos pantofii
și mi-a spălat pământul de pe picioare.
Apoi a început să-mi desfacă pijamaua.
Îmi amintesc că am ținut strâns de nasturi,
iar ea a spus: „Dacă nu te pot schimba, îl chem aici,
iar el o să rupă hainele de pe tine.”
Mi-a dat o robă ca a ei.
Mi-a luat pijamaua și chiloții,
s-a ridicat și a ieșit din cort.
Îmi amintesc că mă simțeam…
de parcă mi se apropia sfârșitul.
Plângeam.
Eram speriată.
Acestea sunt cuvintele lui.
A spus: „Prin aceasta te pecetluiesc ca soția mea
în fața Domnului și a îngerilor Lui ca martori.”
Am strigat: „Nu!”
S-a uitat la mine și a zis:
„Dacă mai țipi așa, te omor.
Dacă te ajută să nu țipi, îți lipesc gura cu bandă.”
Am încercat să-i explic că nu e în regulă.
Nu putea să mă răpească și să se însoare cu mine.
Nu era legal. Aveam doar 14 ani.
Și mi-a dat același răspuns la orice:
„E timpul să ne consumăm căsnicia.”
Îmi ziceam că, dacă pot să-l resping suficient de mult,
cineva mă va salva.
Dar m-a trântit la pământ.
Avusesem o viață plină de inocență.
Credeam că, dacă mă rostogolesc pe burtă,
nu va putea să mă violeze.
N-a contat ce am făcut.
Până la urmă, tot m-a violat.
Îmi amintesc că aveam dureri mari. Îmi amintesc că-l imploram să înceteze.
Și când a terminat,
s-a ridicat și a zâmbit, de parcă nu era mare lucru pentru el,
și a ieșit din cort.
Iar pe mine m-a lăsat pe jos.
Iar eu…
Îmi amintesc durerea fizică.
Îmi amintesc că m-am uitat în jos și am văzut sângele pe coapse.
Apoi cred că am leșinat.
Următorul lucru pe care mi-l amintesc e că aveam ceva în jurul gleznelor.
Îmi amintesc că l-am implorat să nu mă lege cu lanț,
pentru că nu voi fugi.
El a zis: „Știu că n-o să fugi,
dar vreau să nu fii tentată s-o faci.”
Cel care m-a răpit… semăna cu Rasputin.
A spus că îl cheamă Emmanuel David Isaiah.
Iar numele femeii era Hephzibah Eladah Isaiah.
Aveau scripturile lor.
CARTEA LUI EMMANUEL DAVID ISAIAH
Mi-a spus că Dumnezeu le-a poruncit să răpească șapte fete tinere.
Eu eram prima dintre ele.
A zis că, probabil, sora mea va ajunge una dintre soțiile lui.
Sau verișoara mea, Olivia.
Eram îngrozită.
Mă întrebam dacă familia mea s-a trezit.
Dacă știau că am dispărut.
Ceilalți copii din clasă erau la școală?
Am crescut într-o familie religioasă.
Nu știu de câte ori mi s-a spus: „Nu face sex înainte de căsătorie.”
Dar nimeni nu discutase cu mine diferența
dintre sex consensual, intimitate și viol.
Mi-a fost rușine.
Și mă simțeam pângărită.
Mă întrebam dacă familia mea ar ști ce mi s-a întâmplat,
m-ar mai vrea înapoi?
Poate ar fi mai bine să nu mă găsească nimeni.
S-au inițiat descinderi în toată țara.
Mii de voluntari au ajutat la căutarea fetei.
După un timp, Emmanuel a început să aducă articole de ziar sau afișe cu dispariții.
Îmi amintesc că spunea:
„Tot orașul Salt Lake te caută.
La fiecare fereastră din Salt Lake e o poză cu chipul tău.
Dar nu te vor găsi niciodată pentru că ești la mine.”
Dar îmi amintesc că, într-o zi, dintr-odată, mi-am auzit numele.
Elizabeth!
Era slab, dar îl auzeam.
Emmanuel m-a dus în cort și a scos cuțitul.
„Dacă vine cineva în tabără,
îl omor cu cuțitul ăsta și va fi vina ta.”
Mi-am auzit numele de câteva ori.
Apoi a dispărut și nu l-am mai auzit.
Era ceva obișnuit să mă trezesc că mă violează.
Trecusem de la a nu ține un băiat de mână
la viol zilnic, de mai multe ori pe zi.
După aceea, se ruga timp de 45 de minute.
Se folosea de Dumnezeu ca să justifice ce făcea.
Dar mai mult decât orice, iubea puterea. Îi plăcea să simtă că deține controlul.
Mă umilea în fiecare zi.
Iar femeia, Hephzibah, îl încuraja.
Când m-a dus la izvorul de unde luam apă,
ținea lanțul în mână și mă plimba ca pe un câine.
Am fost forțată să beau bere după bere, până când am vomitat.
Și m-a lăsat acolo, cu fața în jos, în propria mea vomă.
Mă amenința mult,
spunând că, dacă nu fac ce vrea el,
atunci mă va ucide.
Iar dacă nu mă ucidea pe mine, atunci îmi ucidea familia.
Mereu m-am întrebat ce făcea familia mea.
Mi-o imaginam pe mama conducând prin cartier
și căutându-mă cu mașina ei aurie.
Bună dimineața, Edward!
Mă gândesc la tata, care mereu avea…
o sclipire în ochi.
Mă făcea să mă simt specială.
Încercam să-mi amintesc tot ce puteam.
Încercam să imortalizez amintirea lor în mintea mea.
Mi-am dat seama că am ceva pentru care merită să supraviețuiesc.
5 IUNIE
12 OCTOMBRIE
PATRU LUNI DUPĂ RĂPIRE
Eu și Lois ieșiserăm în oraș.
Când am ajuns acasă,
Mary Katherine a spus: „Cred că știu cine e.”
A spus: „E Emmanuel.”
Am zis: „Emmanuel?”
Mă sună Ed.
„N-o să crezi. Mary Katherine știe cine e.”
Emmanuel.
Am zis: „Bine. Cine e Emmanuel?”
Ai spus că l-ai întâlnit pe stradă. Știi ce stradă era?
În centru. În zona aia unde sunt mulți oameni fără adăpost.
Anul trecut, Lois dusese copiii în centru.
Și au văzut un vagabond
care propovăduia Evanghelia de colo-colo.
Când l-ai mai văzut pe acest om?
Când a venit la noi acasă.
Lois îi spusese: „Dacă vrei să lucrezi, uite cartea de vizită a soțului meu.”
Așa că acest om m-a ajutat pe lângă casă.
Mi-am zis că e un moment revelator.
Ne-am bucurat, sincer. Aflaserăm ceva.
Emmanuel e bărbatul care a fost în dormitorul tău?
Nu sunt sigură. E posibil.
Nu ești sigură, dar e posibil?
Au interogat-o iar pe Mary Katherine.
Dar, sincer, amintirea ei că Emmanuel era răpitorul
a fost privită cu oarecare neîncredere din partea anchetatorilor.
Se baza pe identificarea vocală, care e o probă,
dar nu e considerată o probă grozavă.
În plus, contactul lui cu familia
s-a limitat la câteva ore, cu multe luni înainte.
Deci s-a speculat că memoria ei nu e prea corectă.
Nu știm sigur pe cine a văzut.
Nu știm dacă știe pe cine a văzut.
El vine cu o idee nouă
sau cu noutăți despre acest caz, dar, de fapt, nu e nimic nou.
Pentru Dumnezeu, ce mai vrei?
Ai un copil care a fost în cameră
și a văzut că-i e răpită sora,
care vine și spune: „Eu cred că e acest om.”
Nu eram convins.
Emmanuel nu apăruse pe nicio listă de oameni anchetați.
Într-o zi, a lucrat la ei trei ore
și nici nu a venit după bani.
Dar am început să analizăm pista.
Căutam orice ne-ar duce la Elizabeth.
Poliția a adus o desenatoare
și am discutat despre cum arăta bărbatul,
iar ea desena în timp ce vorbeam.
Speram că, dacă publicăm desenul,
îl vom găsi pe Emmanuel.
Era important să aducem informațiile în atenția publicului.
Da, făceam progrese.
Hai să-l găsim pe tip!
Poliția zice: „Nu.
Nu puteți să-l faceți public.”
Credeam că, dacă îl facem public,
putem speria făptașul.
Dar acum știam un nume și aveam un desen.
Era de statură medie, slab, brunet, bărbierit.
NOIEMBRIE
OCTOMBRIE
SEPTEMBRIE
AUGUST
Emmanuel și Hephzibah s-au certat urât.
Ea era supărată că el mergea în Salt Lake și lua mâncare,
iar noi stăteam în munți, înfometate.
În cele din urmă, s-a decis să mergem în Salt Lake.
Era o șansă să fiu recunoscută. Poate scăpam.
Am început să coborâm și am văzut oameni.
Era oare asta o ocazie să fiu salvată?
Dar dacă aș fi pe munte
și aș vedea trei oameni care arată foarte ciudat…
nu cred că m-aș opri să-i salut.
Mi-a trecut prin minte să strig.
Dar aveam 14 ani.
Fusesem foarte abuzată luni de zile.
Când nu m-am supus, am fost violată. N-am primit mâncare.
Dacă încercam să fug, voiam să fie ceva sigur.
Până la urmă am coborât de pe munte.
Știam exact unde suntem.
Cunoșteam toate locurile acelea.
SPITAL CENTRU COMUNITAR
Știam exact cât mi-ar lua să ajung acasă.
ACASĂ
Puteam alerga până acolo.
Dar fusesem departe de oraș mult timp.
Parcă vedeam totul printr-un alt corp.
Parcă eram într-un univers paralel.
Mă plimbam într-o zonă care trebuia să fie foarte sigură…
dar acum era plină de pericole.
Am mers la biblioteca din Salt Lake să ne uităm la hărți.
Dintr-odată, s-a apropiat de noi un bărbat.
„Sunt detectiv la Omucideri și am câteva întrebări pentru voi.
Vreau să văd dacă fata asta e cea pe care o căutăm.
Pot să-i văd fața?”
Emmanuel zice: „Regret, dar nu.
E împotriva credinței noastre, a religiei noastre.
Singurii oameni care îi pot vedea fața sunt viitorul ei soț
și eu, tatăl ei.”
Voiam să țip.
Dar Hephzibah m-a apucat de picior.
Și, în final, detectivul…
s-a convins.
Nu m-am simțit în siguranță să strig.
Și acel colac de salvare a dispărut.
După confruntarea cu detectivul de la Omucideri,
Emmanuel s-a grăbit să mă ducă înapoi în munți.
Era foarte neliniștit.
Și s-a hotărât. Trebuia să plecăm din Salt Lake City.
Când ne îndepărtam de Salt Lake, mă gândeam la surioara mea.
Ce făcea? Unde era? Mai dormea în patul nostru?
Știam că s-ar putea să nu-mi revăd familia.
S-ar putea să nu mă mai întorc aici. S-ar putea să nu…
S-ar putea să nu scap cu viață.
Voiam să le transmit:
„Sunt încă în viață. Nu încetați să mă căutați!”
OCTOMBRIE
NOIEMBRIE
DECEMBRIE
Mama și tata au fost minunați cu noi.
Înțelegători și grijulii.
La Crăciunul din 2002,
toți încercau să pară calmi.
Mama s-a străduit să se poarte cât mai normal cu noi.
Dar eram sigură că nu aveam s-o mai vedem.
Au trecut aproape șase luni de când Elizabeth Smart, de 14 ani,
a dispărut din casa ei din Salt Lake City, Utah.
Îmi amintesc că, într-o zi, eram la templu și am auzit pe cineva spunând:
„Ce zici de Ed Smart?
Încă mai crede că e în viață.”
Crezi că această anchetă bate pasul pe loc sau s-a oprit?
Nu s-a oprit. Nu bate pasul pe loc.
La sfârșitul anului 2002,
mi s-a oferit un post de șef al poliției în Ketchum, Idaho.
Le-am spus lui Ed și Lois că nu-mi place că părăsesc cazul.
În Idaho, mergeam acasă de la muncă, îmi deschideam computerul
și studiam cu atenție pistele,
sperând că voi găsi ceva ce ne-a scăpat.
Eram obsedat.
Mă bântuia acest caz.
Mă temeam că voi duce în mormânt acest mister care mă bântuia.
Slavă Domnului că familia făcea tot ce putea s-o recupereze pe Elizabeth.
După moartea lui Richard Ricci, ancheta în cazul lui Elizabeth Smart
pare a fi în impas.
Poliția a alocat mii de ore de muncă căutării lui Elizabeth,
probabil mai mult decât oricine din istoria Utah.
Au terminat și au crezut că l-au prins pe făptaș,
Richard Ricci.
Ne venea să sărim în sus și să strigăm:
„Dar Emmanuel?”
Aveam persoana care a fost în cameră
și care spunea: „Nu e Richard Ricci.
E Emmanuel.”
Vrem să-l găsim pe acest om.
Opt luni nu ne-am împotrivit poliției deloc,
deși de multe ori puteam să ne supărăm.
N-aveam de gând să lăsăm totul în seama autorităților.
E cea mai mare pistă.
Avem noutăți în cazul răpirii lui Elizabeth Smart.
În sinea mea sunt absolut sigur că există cineva
care știe ceva despre toate astea.
Așa că am făcut public desenul.
Sigur că asta a stârnit interesul.
E nevoie de o singură persoană care are informații
care să pună capăt poveștii.
La câteva zile după conferința de presă,
m-a sunat un bărbat care mi-a spus că s-ar putea să știe cine e Emmanuel.
Citise despre răpire în Deseret News și văzuse desenul.
A zis că l-au trecut fiori.
Zicea că e posibil să fie cumnatul lui.
Aș fi foarte surprins să aibă vreo legătură cu asta.
Dar… e destul de nebun…
deci e posibil.
Știu că are un cort pe care l-a instalat în munți.
Dar n-a spus niciodată cuiva din familie unde e.
Da.
Dacă are o legătură cu toate astea,
sunt șanse mari ca ea să fie în viață.
Ce nebunie!
Ne-am gândit că e principalul suspect și că trebuie să-l găsim pe ticălos.
Tot ce spunea se potrivea perfect.
Tom le-a cerut să ne trimită o poză.
Acesta e Emmanuel.
Brian David Mitchell.
A sunat telefonul.
Mai întâi l-am verificat pe Brian David Mitchell
și am aflat că, în mod ciudat,
fusese arestat pentru furt de bere din magazinul Albertsons.
Din fericire, i-au făcut o fotografie Polaroid
în timpul arestării pentru furt.
Era îmbrăcat ca un predicator fundamentalist itinerant.
Purta o robă lungă și avea barbă lungă.
Izbitor era faptul că fusese arestat în perioada răpirii lui Elizabeth.
Poliția l-a prins și i-a dat drumul.
A fost extrem de frustrant.
Când am văzut poza, mi-am dat seama că îl cunosc.
L-am întâlnit de multe ori. Cerșea.
Era și o femeie cu el, care de cele mai multe ori avea o păpușă.
Era bizar.
Așa că am făcut un pliant pe care să-l distribuim prin oraș.
Pusesem câteva poze cu el: „Căutat pentru interogatoriu.”
Dintr-odată, familia era foarte tensionată.
Trăgeam din răsputeri ca să-l găsim.
Primeam indicii și am reușit să urmărim mișcările lui Brian
din ultimii lui doi ani de viață.
Era căsătorit cu o femeie pe nume Wanda Barzee.
Călătoriseră mult pe jos în Statele Unite,
predicând Evanghelia așa cum o interpretau ei.
Se credea un profet al lui Dumnezeu.
În ultimii ani, părea să fie într-o stare mentală violentă.
M-a sunat fosta soție a lui Brian Mitchell.
Am discutat două ore despre Brian.
Am aflat că e un individ periculos.
Ea se temea de șoareci,
iar el a ucis niște șoareci și i-a băgat în sobă.
Când a deschis-o, era plină de șoareci morți.
Mai existau acuzații vechi de abuz sexual asupra copiilor.
Mi se rupea sufletul când mă gândeam prin ce trece Elizabeth.
Aveam un singur scop,
s-o găsim pe Elizabeth și s-o aducem înapoi.
Mergeam după el. Fără milă de data asta.
O să-l găsim.
Am început să dăm fluturași.
Una dintre fiicele mele a zis că prietenele ei i-au văzut pe ticăloși
într-un loc numit Souper Salad.
Ne-am dus acolo și am vorbit cu una dintre chelnerițe.
„Credem că ar putea fi cel care a luat-o pe Elizabeth.”
Ea a zis: „Da, oamenii lui Isus.
Veneau aici. Erau trei.
Printre ei era și o fată.”
Avea fața acoperită,
dar, evident, ca să mănânce, voalul trebuia dat jos puțin.
Mi-a zis: „Tom… cred că era Elizabeth.”
Parcă m-a lovit ceva.
Am căzut în genunchi și am zis: „Doamne, e în viață!”
Publicul e cea mai bună resursă.
Mai mulți oameni l-au văzut.
Am găsit petrecerea la care fuseseră.
Mă trec fiori când mă gândesc,
dar nu te aștepți la o răpire.
M-am simțit ca un idiot. M-am simțit orb.
Lumina era tot mai aproape.
Sigur e undeva și e încă în viață.
Dar nu am primit niciun raport verificabil despre el din octombrie.
MARTIE 2003
NOUĂ LUNI DE LA RĂPIRE
Se hotărâseră asupra unui loc mic de lângă San Diego, numit Lakeside.
Și am fost ținută în tabăra asta pentru o vreme.
Era oribil să fiu violată.
Dar uneori trebuia să mă întreb dacă nu era mai rău să-l ascult.
Vorbea nonstop despre cât de special e,
despre cât de dificile sunt lucrurile care, în orice alte circumstanțe,
ar fi greșite, iar el nu voia să le facă,
dar era nevoit căci așa-i poruncise Dumnezeu.
Într-o seară, povestea despre locurile în care urmau să meargă,
în orașe ca New York, Boston, departe de vest.
Îmi amintesc că îl ascultam vorbind despre asta
și mă gândeam că, dacă mergem în alt oraș mare,
nu voi mai fi găsită vreodată.
Așa că am intervenit în discuție.
„Am un sentiment.
Cred că s-ar putea…
să fim nevoiți să ne întoarcem la Salt Lake.
Știu că Dumnezeu nu ar vorbi cu mine,
dar știu că, dacă L-ai întreba,
ți-ar confirma dacă asta e calea cea dreaptă sau nu,
fiindcă ești cu adevărat slujitorul Lui și ești cu adevărat profetul Lui.”
S-a întors spre mine și a zis: „Vezi?
În sfârșit Dumnezeu începe să lucreze cu tine.
Acum că-ți recunoști nimicnicia,
ne întoarcem la Salt Lake.”
12 MARTIE
Dacă ne puteți ajuta să-l găsim Brian David Mitchell,
sunați-ne acum la 1-800-CRIME-TV.
Am coborât din autobuz în Sandy, care e la sud de Salt Lake.
Eram deghizată,
iar Emmanuel a zis că mă duce înapoi în munți.
Nu aveam voie să mai cobor.
112.
Pe cine sun dacă îl văd pe acel Emmanuel care e căutat?
În 2003, eram sergent de patrulă în poliția orașului Sandy.
Am auzit mesajul unei dispecere că a sunat cineva
care o văzuse, pare-se, pe Elizabeth Smart
cu trei oameni pe strada State.
Am primit multe apeluri de-a lungul lunilor
și toate s-au dovedit a fi false.
Sincer să fiu, ezitam să cred că e adevărat.
Am început să mergem pe trotuar.
O mașină de poliție a oprit lângă noi.
Apoi au venit mai multe.
Polițiștii au început să le pună întrebări răpitorilor mei.
Toți trei spun că nu au niciun act de identitate.
Sunt mesageri de la Dumnezeu.
Fata era sigur deghizată. Avea o perucă oribilă.
Răspundea în dodii. Se vedea că e foarte agitată.
Așa că o aducem pe tânără aici,
despărțindu-i pe toți la zece metri unul de celălalt.
Un polițist era foarte insistent cu întrebările.
„Fata asta a dispărut de mult timp.
Familia n-a renunțat. Nu vrei să mergi acasă?”
Sigur că voiam.
Dar răpitorii mei erau acolo.
Eram îngrozită!
Trebuia să dau cel mai sigur răspuns.
Iar eu zic: „Doar de dragul acestei națiuni
și pentru familia ta, spune-mi că ești Elizabeth.”
M-a privit și a zis: „Adevăr grăiești.”
N-am mai auzit cuvintele astea.
Am zis: „Consider că ai spus «Da».”
Apoi am dus-o în mașina polițistului Jones.
Atunci a început să plângă.
Am primit un apel: „Vino aici cât mai repede.
Nu te opri, nu face nimic. Doar să vii aici.”
Și, în sfârșit, am ajuns acolo.
Am intrat pe ușă
și era un rând de polițiști în poziție de drepți.
Când am trecut pe lângă ei, îmi spuneau:
„Dumnezeu să te binecuvânteze! Sperăm că totul va fi bine.”
Și alte comentarii de-astea.
Am ajuns la capăt, am luat colțul, iar acolo era Cordon Parks.
Cordon mi-a spus: „Ed, credem că am găsit-o pe Elizabeth.”
Simțeam că o iau razna în sinea mea.
Am deschis o ușă galbenă
și pe canapea era o tânără.
Nu era tânăra care dispăruse în urmă cu nouă luni.
Era o fată,
dar în fața mea era o tânără femeie.
Fața ei era arsă de soare, umflată
și avea părul legat în codițe.
Creierul meu gonea cu viteză.
Am zis: „Elizabeth, chiar tu ești?”
Iar ea a spus: „Da, tată.”
Și mi-am îmbrățișat miracolul.
Mi-a luat un minut să reacționez deoarece credeam că am probleme.
Dar, în sfârșit, tata era acolo, iar el avea să mă apere.
Și, orice s-ar fi întâmplat, nu avea să mă abandoneze.
Și totul avea să fie bine.
Îmi amintesc că m-au scos de la școală.
Fratele meu cel mare, Charles, a spus că poate au găsit-o.
Era un sentiment de entuziasm, de fericire.
Eram uluită că e acolo.
Îmi amintesc că eram entuziasmată să-mi văd sora și frații.
Mama îmi ținea fața în mâini și plângeam cu toții.
Voiam să strig în gura mare.
Nu vă pot spune cât de recunoscător am fost atunci
să aud că a fost găsită.
S-a terminat.
Când mi-am revăzut familia…
mi-am amintit că tot ce se întâmplase
nu mi-a luat valoarea sau vrednicia.
Monștrii ăia nu pot să-mi ia asta.
Miracolul din Utah. Elizabeth Smart e în viață după nouă luni.
Elizabeth Smart, de 15 ani, a fost găsită în viață.
…la 280 de zile după ce a fost răpită.
- Parcă s-a întors din morți. - Este incredibil.
Mulți oameni din țară izbucnesc în plâns.
E mult optimism în Salt Lake City.
E adevărat.
Toți ne-au ajutat și s-au rugat.
Îi mulțumim lui Dumnezeu pentru toți oamenii.
Niciodată nu s-au rugat atâția pentru o fetiță ca pentru Elizabeth Smart.
Vă mulțumim pentru tot.
Mulțumesc.
Mary Katherine e eroina noastră.
Îmi amintesc că mă bucuram să fiu acasă.
M-am trezit de câteva ori noaptea,
iar părinții mei stăteau lângă mine ca să fie siguri că sunt acolo.
Mi-a sunat telefonul. Un detectiv a spus: „Cory, au găsit-o.”
Sentimentul de ușurare a fost incredibil.
Am mers cu echipa de știri de la CBS până la tabără.
Am stat deoparte și mă simțeam… întristat.
Am simțit că am dezamăgit-o pentru că n-am găsit-o mai devreme
și că n-am scutit-o de atâta durere.
Ca oameni ai legii, trebuie să recunoaștem că nu avem toate răspunsurile
și nu ne putem preface că le avem.
Slavă Domnului că familia a acționat contrar indicațiilor poliției
în ceea ce privește difuzarea desenului.
E un caz cu cei mai ciudați oameni pe care i-am cunoscut.
N-am mințit. Tot ce am spus…
Spune-mi adevărul. Cum a ajuns Elizabeth la tine?
Spune-mi adevărul!
A ajuns la noi prin puterea lui Dumnezeu.
De fiecare dată când era cât pe ce să-și recunoască atitudinea criminală,
începea un discurs.
- Sunt slujitorul Domnului. - Nu.
N-am făcut decât ce mi s-a poruncit.
Mi s-a părut viclean.
Piei, Satană!
Nu sunt Satana. Sunt Cordon Parks.
Piei, Satană!
Vreau o explicație rațională.
Piei, Satană!
Brian David Mitchell e un pedofil groaznic
care se justifică prin Dumnezeu
și care e capabil de orice.
Nu cred că era bolnav mintal.
Cred că a vrut pară că e bolnav psihic și a funcționat.
Judecătorul a tot amânat procesul.
Întregul caz a fost frustrant.
Dar asta i-a dat timp lui Elizabeth.
Timp să se vindece.
- Bună! - Bună!
Familia mea era foarte îngrijorată
și încerca să mă ajute să trec peste tot
și să-mi refac viața.
Dar când m-am întors, îmi era frică de bărbați.
Mă temeam de multe lucruri
și tot nu auzeam pe nimeni vorbind despre violuri sau abuzuri.
Nu era o conversație comună,
așa că am simțit rușine și jenă în legătură cu cele petrecute,
deși știam că nu e vina mea.
Era ușor să-mi zic că mai bine fugeam sau făceam cutare lucru.
E păcat că nu avem harpele tale aici.
Păi…
Cât de des ne întâlnim?
Vrei să cânt la harpă?
E rândul tău să cânți la harpă. Eu o fac mereu.
- Pește cu cartofi? - Da, e și pește cu cartofi.
Când a venit acasă Elizabeth, a fost o perioadă fericită,
dar a fost și greu să revină la o stare normală.
Dar ce e o stare normală?
Am făcut multe împreună.
Mama m-a ajutat mult să înțeleg ce s-a întâmplat.
Dar acum e gata să lase totul în trecut.
La un alt Crăciun, am primit niște animale de pluș drăguțe,
iar tu le-ai aruncat într-o pungă.
Da, dar dacă dai puțin înapoi,
mama a zis să nu fac nimic până nu e curată camera noastră.
Nu mi-ați dat de ales.
Cred că cel mai folositor
a fost să ne petrecem timpul în familie.
Dar cazul a fost tărăgănat ani întregi.
Parcă sistemul lucra împotriva mea.
Mi-am zis că a trecut aproape un deceniu și trebuie să se termine.
Nu-mi pasă ce e de făcut, nu-mi pasă dacă trebuie merg zilnic la tribunal.
Dacă așa se va termina, asta o să fac.
10 NOIEMBRIE 2010
Elizabeth Smart a depus o mărturie curajoasă și explicită
despre chinul ei oribil.
N-am vrut să-l înfrunt.
Dar, în același timp, dacă era eliberat,
cu siguranță răpea o altă fată.
Când s-a dat, în sfârșit, verdictul
de vinovat, a fost…
Mi-am zis: „Era și timpul. Slavă Domnului!
S-a terminat și pot lăsa totul în trecut.”
Mă bucur să vin în fața poporului american și să dau speranță altor victime.
Putem vorbi și vom fi auzite.
Brian David Mitchell a fost găsit vinovat de răpire
și activități sexuale cu un minor.
A fost condamnat la închisoare pe viață fără eliberare condiționată.
Wanda Barzee a pledat vinovată pentru răpire
și activități sexuale cu un minor.
A fost condamnată la 15 ani de închisoare.
A fost eliberată în 2018.
Mă tot întrebam cum ar fi fost viața mea dacă n-aș fi fost răpită.
Mereu am visat să găsesc pe cineva care mă iubește,
pe care să-l iubesc.
Și…
s-a adeverit, am găsit pe cineva.
Ne-am căsătorit și am format o familie.
Cu timpul, am început să vorbesc în public despre ce s-a întâmplat.
Simțeam că trebuie să aibă un scop,
că trebuie să aducă ceva bun în lume.
Dar toți avem de ales.
Alegem să rămânem în pat și să tragem pătura peste cap
sau alegem să mergem mai departe.
Pot vorbi despre lucrurile care mă rănesc
și despre cele care au fost greu de depășit.
Voiam să le spun supraviețuitorilor că n-au de ce să se rușineze.
Să știe că nu sunt singuri,
că mai sunt și alți oameni în lume care au trăit așa ceva
și care pot înțelege.
Cu timpul, am început să-mi dau seama că sunt mai puternică decât credeam.
A durat mult.
Am zile bune. Am zile proaste.
Dar am dezvoltat o relație mai bună cu mine însămi.
Vocea mea lăuntrică a trecut
de la „Trebuia să faci asta sau asta”
la „Vei trece peste asta. Poți termina. Ești tare. Continuă”.
Poți depăși orice îți iese în cale.
Fundația Elizabeth Smart continuă lupta pentru schimbare socială
și susține supraviețuitorii în lupta contra violenței sexuale.
Dacă tu sau un cunoscut ați fost victima unui abuz sexual,
găsiți informații și resurse la www.wannatalkaboutit.com.
Subtitrarea: Marcel Negrău