Downloaded from YTS.BZ
FILMEN ÅTERGER BESKRIVNINGAR AV SEXUELLA ÖVERGREPP PÅ MINDERÅRIGA.
Official YIFY movies site: YTS.BZ
DETTA KAN UPPFATTAS SOM STÖTANDE.
2002 KIDNAPPADES 14-ÅRIGA ELIZABETH SMART I SITT SOVRUM.
DET ENDA VITTNET VAR HENNES NIOÅRIGA SYSTER MARY KATHERINE.
Vad vill du säga till Elizabeth om hon lyssnar på det här, Mary Katherine?
Att jag saknar henne och hon ska veta att hela familjen älskar henne.
Jag undrar varför nån vill kidnappa Elizabeth.
Jag var nio år när Elizabeth kidnappades.
Jag saknade min syster. Hon var min bästa vän.
ELIZABETHS SYSTER
Jag tror att du undrar hur jag försökte förstå det.
Jag försöker fortfarande göra det.
DEN 5 JUNI 2002
Jag och Elizabeth bad tillsammans samma kväll.
Sen gick vi och la oss.
Det som jag sedan minns, var att en man stod i mitt sovrum.
Han sa till Elizabeth att han skulle döda henne om hon skrek.
Jag blev helt paralyserad.
Jag trodde inte att det var sant.
Jag lyckades samla mod för att berätta för mina föräldrar
att en man hade tagit henne.
Alla föräldrars värsta mardröm.
En 14-årig flicka från Utah
kidnappades i sitt sovrum medan föräldrarna sov.
Hur kunde det inträffa i hennes rum i ett välbärgat område?
Var befinner sig Elizabeth Smart?
Fallet fängslade nationen.
Ett landsomfattande sökande har inletts.
Det hade alla ingredienser för en Hollywoodfilm.
En udda och förbryllande vändning.
Polisen fortsätter att fokusera på hennes familjemedlemmar.
Polisen tror inte på oss.
Familjen tänkte inte låta myndigheterna sköta allt.
Det finns någon som vet något.
Jag hade en stark känsla att Elizabeth var kvar där ute.
Jag behövde hitta min dotter.
Jag ville vara säker på att mitt flyktförsök skulle lyckas.
Jag skulle göra allt som krävdes för att kunna fly.
Som pappa ska man skydda sina barn
och se till att de är trygga.
Jag lyckades inte med det.
Det är något som snurrar i mitt huvud hela tiden.
Jag minns tydligt att klockan 03.58
kom Mary Katherine in i rummet och sa att nån hade tagit Elizabeth.
Jag tänkte: "Du har drömt en mardröm."
"Elizabeth är någonstans i huset."
Men medan vi gick mellan rummen tilltog ångesten allt mer.
Jag såg det sönderskurna myggnätet i köket.
Och fönstret var vidöppet.
Min fru skrek: "Ring larmcentralen!"
Tidigt på morgonen den 5 juni kom ett meddelande på min sökare.
En ung kvinna i Federal Height hade blivit kidnappad.
Det är extremt sällsynt att barn blir kidnappade i sitt sovrum.
Jag kände att jag behövde ta mig dit snabbt.
Jag fram till platsen. En kommissarie lämnade information.
Elizabeth Smart var en 14-årig flicka
som spelade musik och var engagerad i sin kyrka.
Familjen sa att hon hade förts bort från sitt sovrum mitt i natten.
Fönstret stod öppet.
Det fanns ett uppskuret nät.
Utanför hade någon ställt en stol mot väggen.
Mitt första intryck var att utredningen inte skulle ta lång tid.
Det skulle ta 48 timmar.
Jag hade fel.
Vid tvåtiden i natt inträffade vad som verkar vara ett bortförande
från ett hus här i Federal Heights.
Rädsla spreds när det blev känt.
I Salt Lake City. Jag är Nicea DeGering för 7 News.
Jag minns min första rapportering.
"En flicka i Federal Heights är försvunnen."
"Hon kidnappades i sitt sovrum mitt i natten."
Jag blev chockad av orden när jag sa dem.
Federal Heights är ett av de finaste områdena i Salt Lake City.
Husen är jättefina.
Mormonkyrkan spelar en central roll i samhället.
Man tror inte att brott inträffar där.
Jag minns att jag tänkte: "Är det en riktig kidnappning?"
Jag fick ett samtal från min bror Ed som sa: "Kom. Jag behöver din hjälp."
Jag gick in genom ytterdörren och Ed mötte mig.
Han såg helt knäckt ut.
Elizabeth, om du är där...
Vi gör allt vi kan för att hjälpa dig.
Vi älskar dig.
Vi vill att du kommer hem.
Elizabeths mor, Lois…
...satt i vardagsrummet med familjemedlemmar och vänner.
Hon gav ifrån sig en otäck
klagan och hon grät.
"Var är min dotter?"
8 TIMMAR EFTER KIDNAPPNINGEN
Vi upprättade direkt ett telefonrum för att ta emot tips.
Antalet ledtrådar som kom in från allmänheten var ungefär 40 000.
Vi satte ihop ett team med hundratals utredare.
Det kvittar hur mycket smink du tar för jag blir inte snyggare.
Vi åkte till skolan och kontaktade Elizabeths vänner.
Vi fick fram att hon inte hade pojkvänner, tvivelaktiga vänner eller knarkade.
Elizabeth Smart var en typisk 14-årig from mormonflicka
som levde ett normalt liv i ett fint område.
Alla i området visste vem Elizabeth var.
Vid 16.30 var hela området mobiliserat.
Kan nån av er hjärt-lungräddning eller bergsklättring?
Vårt samfund håller ihop.
Alla var villiga att släppa allt och börja leta.
Varför gör du det här?
Jag älskar Ed och Lois och det är en underbar familj.
Min stilige make.
LOIS SMARTS RÖST
Vårt hus ligger inbäddat bland bergen.
Lycka och glädje.
Lois, jag och familjen hade bott där i åtta år.
Vi hade sex barn. Fyra pojkar och två flickor.
Hej, mamma.
Hej, Elizabeth.
Elizabeth var första dottern.
Hon var tävlingsinriktad. Särskilt när hon mötte sina bröder.
Vad gäller hennes inre styrka så var hon väldigt stark.
DAG 2
Ett landsomfattande sökande inleddes i dag den 6 juni.
Sökandet fortsätter nu på morgonen efter den kidnappade Elizabeth Smart.
En flicka har kidnappats från en plats som ska vara den säkraste i världen.
Idag gick Salt Lake City-polisen ut med en belöning.
En kvarts miljon dollar om Elizabeths kommer hem oskadd.
Mediauppslutningen var otrolig.
- CBS News i Salt Lake City. - Fox News.
Trycket på polisen att lösa fallet snabbt var väldigt stort.
Det fanns väldigt få bevis.
Men ett vittne hade sett kidnappningen,
Elizabeth Smarts nioåriga syster Mary Katherine.
Jag var nio år och förstod nog inte allt.
Jag visste att min syster var försvunnen och jag var rädd.
Vi försökte göra allt tillsammans.
Jag ville vara precis som henne.
Vi bråkade. Oftast för att jag var stökig.
Men jag tog alla chanser att få vara med henne.
Mary Katherine skulle bli avgörande för oss i sökandet efter Elizabeth.
Alla som har ett traumatiskt minne kommer att ha särskilda minnesbilder,
så vi ville prata med henne i en trygg miljö.
Han sa: "Var tyst."
"Jag skjuter dig om du skriker. Är du tyst så kommer jag inte att skadad dig:"
Lät hans röst bekant?
Ja.
Kan du berätta var du har hört den tidigare?
Nej, jag minns inte.
Mary Katherine sa att rösten lät bekant.
Hon kunde inte säga vem den tillhörde, men den lät bekant.
Första intrycket av familjen Smart var
att det var en lycklig och vanlig familj.
Men statistiskt sett,
brukar förövaren i den här typen av brott vara en förälder eller familjemedlem.
Vi började titta närmare på dem.
Vi tog in familjemedlemmar på förhör.
Vi genomförde djupsamtal.
Det kom fram några saker som fick oss att häpna.
Jag fick veta att larmet inte var påslaget.
När jag tittade på fönstret den första morgonen
fanns inga märken på ytterväggen.
Man skapar märken om man kliver upp på en stol.
Jag såg inga.
Min första bedömning var att personen troligen inte gick in där.
Det kanske var iscensatt.
Nån hade skurit upp nätet efteråt, men gick inte in genom fönstret.
Så vi genomsökte huset.
Vi letade efter spår som visade om Elizabeth blev skadad.
Kan det även finnas en kropp?
Vi hade en riktigt bra blodhund.
Han hette JJ och vi litade på honom.
Han fick vittring på Elizabeths doft.
Han gick ut på baksidan och mot skogen.
Han följde ett spår,
och kom fram till vägen som är en återvändsgränd.
Där försvann doftspåret.
Jag antog att hon troligen hade förts bort i en bil.
Det kan ha varit ett insiderjobb.
Polisen bekräftar att tolv av familjens datorer har beslagtagits.
Vi pepprade polisen med frågor.
Är det familjen? Utreder ni familjen?
Jag vill tacka er alla för er hjälp. Jag kan inte tacka er nog.
Det kommer att krävas en insats av alla för att hitta henne.
Det är svårt att föreställa sig att nån har gått in och tagit henne.
Jag skulle kunna göra vad som helst för att hålla henne i min famn.
Ed och Lois Smart... I början tyckte man synd om dem,
men det förändrades.
Folk såg när Ed pratade i tv,
och de sa: "Det kommer inga tårar när han gråter."
Man undrade om han berättade allt.
Kan han vara inblandad?
Det är nåt som inte stämmer. Som reporter ställer man frågor,
men det finns många frågetecken. Något stämmer inte.
Det är nån som verkar känna till huset och visste var hon befann sig.
Fadern har genomgått ett lögndetektortest.
Ibland dödas barn av sina föräldrar.
Och det fanns teorier om vad som hade hänt.
En var att Ed hade dödat och dumpat henne.
Jag fick ett samtal från Lois, min fru, så jag tog mig dit.
Och…
Jag såg en tår.
Hon sa: "Polisen tror inte att du talar sanning
och att du döljer nåt."
Jag blev så överväldigad att jag började skaka
och jag kunde inte sluta skaka.
Jag hade inget med det att göra.
Min far sa: "Om du inte lugnar ner dig så får vi åka till psyket."
Han körde mig till sjukhuset.
Han la in mig på psyket och jag grät hela natten.
Det är fruktansvärt när ens dotter försvinner.
Gillar du det, Elizabeth?
Och sen att anses vara misstänkt…
Jag blev mållös.
I Utah letar polisen efter 14-åriga Elizabeth Smart
och fortsätter att titta närmare på hennes familjemedlemmar.
Granska alla. Vad som helst. Gör det.
Newsweek rapporterade att hennes far Ed Smart,
klarade lögndetektortestet,
men brodern Toms test var inte tillfredsställande.
Jag hade tre bröder.
Tom var typen som alltid hamnade i trubbel.
Hon spelar harpa som en ängel och rider som en cowboy.
Hon är fantastisk.
Är ett misslyckat lögndetektortest suspekt?
Ja, absolut.
En bror kanske inte gillar sin bror. Missförstå mig inte.
Vi älskar varandra.
Vi älskar varandra mer än vad bröder kan göra.
Några kameramän sa: "Dave, mår Tom bra?"
"Det är nåt. Han är nervös."
- Vi måste gå. - Okej.
- Tack så mycket. - Tack så mycket. Lycka till.
Jag tog Tom åt sidan och sa: "Du, Tom...
Många i media undrar om du döljer nåt."
Jag tror inte att den här personen är en dålig människa.
Vår familj har känt ett tag samt funnit tröst i
att det är en person som tycker om Elizabeth.
Alla har problem. Om du har...
Den som har tagit...
Vår familj har trasats sönder, men vi inser att alla har problem.
Det är en vacker historia på många sätt
för den handlar framförallt om en liten änglalik flicka.
Alla har problem.
Alla som ser intervjun tänker att Tom Smart är en galen jävel
och att det kanske är han.
Efter intervjun sa min fru: "Du skadade familjen."
Något som är genomgående för min mamma, pappa och hela familjen
är monomani.
Det är ett tvångsmässigt beteende.
I situationer som kidnappningen kan man inte göra mer än
att vända på alla stenar och undersöka allt.
När man har gjort det i tre, fyra dygn utan sömn
så är man helt slut.
Jag testades i lögndetektor när fem dagar hade gått.
Jag hade hörselhallucinationer.
Det enda som var viktigt var att hitta Elizabeth.
Vi väntade inte på att de skulle säga att vi inte var misstänkta.
Vem bryr sig? Vi visste redan om det.
Det är regel att man kontrollerar familjen och det är påfrestande för dem.
Deras alibin stämde.
Vi beslagtog deras datorer och läste e-mail,
men vi hittade inget misstänkt.
Det var förbluffande
hur lång tid det tog för polisen att släppa misstankarna mot oss.
När vi var misstänkta
minskade antalet människor som hjälpte oss att leta.
Antalet störtdök.
Jag tror inte att reportrarna insåg vilket genomslag de hade.
Men vi fortsatte att leta.
Ge inte upp.
Vi fick ett samtal om att det fanns kvarlevor
vid Great Salt Lake utmed I-80.
Offret var en kvinna.
Jag ringde till Ed och Lois och sa: "Vi vet inte, men det kan vara Elizabeth."
Flickans kropp var helt sönderbränd.
Det gick inte att identifiera henne.
Jag försökte trycka tillbaka känslorna
tills det var bekräftat.
Vi kunde fastställa att det inte var Elizabeth, utan ett annat offer.
Jag kände en stor lättnad.
Men jag tänkte hela tiden: "Var är hon? Vad händer med henne?"
Jag träffade Ed och Lois varje dag. De var starka.
Vi har upplevt förluster och tragedier i min familj
så jag förstod vad Ed och Lois genomled.
Det var smärtsamt att se dem lida.
Elizabeth, du ska veta att vi älskar dig.
Alla vill att du kommer tillbaka och vi ger inte upp förrän du är hemma.
Det värsta är att inte veta nåt.
Vad går hon igenom? Hur klarar hon sig?
Vad kan du göra för att lösa det här?
DAG 9
Fallets nyckelperson är den nioåriga systern.
Tiden är avgörande. Klockan tickar.
Precis.
Polisen ville inte att jag skulle prata med någon
för det kunde påverka mitt minne.
Så man kan säga att jag var isolerad.
Jag ville veta och försökte lyssna på vad som hände,
men jag hölls utanför.
Jag försökte minnas vem det var som hade tagit Elizabeth.
Jag hade hört rösten.
Jag kunde inte komma ihåg var jag hade hört den.
Jag ville hjälpa till på alla sätt och vis.
Jag blev förhörd flera gånger.
De försökte hypnotisera mig en gång.
Jag stod under press från alla håll.
Jag fick inte prata med någon och var tvungen att berätta allt.
Det var mycket för en nioåring.
Mary Katherine hade det tufft.
Hon var livrädd.
Men hon var säker på att rösten lät bekant.
Vi lät familjen skriva en lista över alla som nyligen hade besökt huset.
Har det varit mycket folk i ert hus?
Vi har haft hantverkare där.
Vi fick fram några personer som vi behövde titta närmare på.
En av dem var Richard Ricci.
Richard Ricci var hantverkare.
Han hade utfört jobb i familjens hus och vi fick reda på
att han och Ed Smart var oense om betalningen.
En husrannsakan genomfördes i Riccis hus
och där hittades smycken som tillhörde Lois Smart.
Så han togs in till förhör.
- När var du i huset senast? - I april.
Berätta vad du vet om kidnappningen.
- Inget. - Så fan heller.
Du kan inte ha bott här de senaste två och en halv veckorna
utan veta nåt om kidnappningen.
Jag sa inte: "Berätta varför du kidnappade henne."
Berätta vad du har hört genom nyheterna.
Jag vet att nån gjorde inbrott i huset och tog Elizabeth.
Och nu är jag huvudmisstänkt.
Vi hade inte fått svar på flera veckor. Visste personen var Elizabeth fanns?
En man med en diger kriminell bakgrund
är överst på listan över misstänkta i Smartutredningen.
Richard Ricci var en våldsam brottsling.
Han hade faktiskt skjutit en av mina kollegor vid en rån mot ett apotek.
Jag visste inte att Richard var en brottsling.
Kyrkans arbetsförmedling rekommenderade honom,
så jag blev chockad.
En vit Jeep Cherokee från 1990
som Ricci fick av Ed Smart för att utföra arbeten
är fortfarande ett viktigt bevisföremål.
Vi kunde fastställa att fordonet hade kört ganska långt
vid tidpunkten när Elizabeth kidnappades.
Det var många kilometer.
Han hade kört långt samma natt eller dagen därpå.
Han hade ingen bra förklaring på varför han hade kört så många kilometer.
Tog Richard henne till bilen och körde
till ett ställe som hon inte kunde lämna?
Vi fick information om att någon hade sett honom ta ut grävredskap ur fordonet.
Hade han grävt ner kroppen?
Vad skulle du ha gjort om hon hade vaknat när du var där?
Det tänker jag inte berätta för dig.
Polisen sa: "Vi är 99,9 procent säkra på att det är rätt man."
Det verkade logiskt.
Men det enda ögonvittnet sa att det inte var han.
Jag hade inte fått titta på nyheterna
men en dag såg jag ett reportage om eventuella misstänkta
och en bild på Richard Ricci visades.
Mannen som polisen anser vara misstänkt...
Han hade gjort mycket i huset och hade alltid varit trevlig.
Jag visste att det inte var Richard Ricci som var i mitt sovrum.
Det var inte Richard Ricci som tog min syster i juni 2002.
Mary Katherine höll fast vid att det inte var Richard Ricci.
Men polisen var övertygad om att Ricci var huvudmisstänkt.
Mary Katherine hade sovit. Hon var omtöcknad.
Enligt rapporterna blundade hon under bortförandet.
Hon kanske inte förstod att det var Ricci.
Jag ber Richard från djupet av mitt hjärta
att antingen ge oss ett alibi eller berätta var Elizabeth är.
Jag…
Vår familj genomgår ett helvete och jag vill att det upphör.
24 JULI
När de berättade om Richard Ricci,
kändes det som om de gjorde framsteg i utredningen.
Den känslan försvann den 24 juli.
Nån försökte bryta sig in hos Liz Smarts faster och farbror.
Ett myggnät skars upp i sovrumsfönstret
hos Elizabeths 18-åriga kvinnliga kusin.
Utredarna har jobbat övertid för att ta reda på vem som gjorde det och varför.
När jag kom till platsen såg jag två stolar vid fönstret.
De stod mot väggen precis som vid Elizabeths hus.
Det var ett otroligt sammanträffande.
Hur många försöker bryta sig in i ett hus för att ta en person?
Vad finns det för samband? Varför våra familjer?
Det kunde ha varit samma förövare,
eller någon som kände till stolen vid Elizabeths hus
och gjorde det som en sjuk copycat-grej.
Vi såg det inte så.
Information om stolen som stod vid Elizabeths hus
hade inte offentliggjorts.
Det kunde inte ha varit en grej som nån försökte sig på.
Richard Ricci satt häktad när det inträffade.
Och Mary Katherine sa att det inte var Ricci.
Jag fick känslan att det nog inte var rätt person.
Richard Ricci var en mycket udda individ.
Han fick många chanser att bevisa sin oskuld, men gjorde inte det.
Han ville inte berätta hur han hade kört.
Vi hade inga konkreta bevis mot honom
och vi ville försöka hitta Elizabeth.
Vi kallade in honom och hans advokat och sa:
"Om du berättar var du var och vad du gjorde med bilen,
och om det inte var mord eller kidnappning så ger vi dig åtalsimmunitet."
Ska jag hitta på nåt?
- Nej. - Tro på mig då, för fan.
Det finns många saker som inte håller.
Ta reda på vem fan det var då!
Vi erbjöd honom immunitet under förhöret.
Han och hans advokat skulle överväga det.
Jag fick ett samtal och fick höra:
"Richard har körts till sjukhuset."
"Han föll ihop i sin cell och det ser inte lovande ut."
Polisen meddelar att den misstänkte
för bortförandet av Elizabeth Smart har dött.
Han drabbades antingen av stroke eller aneurysm i sin cell.
Vilka hemligheter tar han med sig?
Jag blev illamående.
Den huvudmisstänkte dog.
Allt han visste försvann med honom.
Vi hamnade i en återvändsgränd som var svår att ta sig ur.
Man sätter upp en känslomässig barriär som polisman.
Den barriären började vittra sönder.
Det kändes som om mina känslor var alldeles för inkopplade i utredningen.
Cory meddelade att Richard hade drabbats av en aneurysm.
Det var chockartat.
Vi skulle aldrig få svar på om han gjorde något mot henne.
Jag sa alltid till Ed och Lois: "Ge inte upp."
Men ärligt talat, inombords...
...kände jag på mig att fallet troligen inte skulle få en lycklig lösning.
Det kändes som ett förlorat slag,
men jag hade en överväldigande känsla att Elizabeth fanns någonstans.
Jag minns att jag kom hem från kyrkan en söndag.
Lois och jag satte oss och läste brev som vi hade fått
och sen somnade vi.
Jag drömde att Elizabeth kom gående tillbaka till oss.
Herregud.
Det är över.
Hon är här och hon mår bra.
Känslan inombords var euforisk och jag blev överväldigad.
Om jag fick önska mig något,
skulle det vara att Elizabeth kom hem.
När jag tänkte på henne och helvetet som hon gick igenom,
tänkte jag att vi inte fick ge upp.
Salt Lake kan verka väldigt mormonskt, men det finns en motkultur.
Förr i tiden hade vi många underground-dansfester.
Runt 2002
var det en housefest hemma hos någon varannan helg.
Man drack alkohol, rökte gräs och drack svampte.
Syran var rätt bra på den tiden.
Det var en typisk kväll.
Det kom in tre personer.
En man och två kvinnor som bar vita klänningar.
De två kvinnorna hade ansiktssjalar så man såg bara ögonen.
Den yngre kvinnan hade blågrå ögon.
Jag var rädd för att somna efter att min syster blev kidnappad.
Pappa kom in och stoppade om mig.
Medan jag väntade på honom, tittade jag i böcker
eller funderade på vem som kunde ha tagit Elizabeth.
En kväll, fyra månader efter att Elizabeth fördes bort
bläddrade jag i Guinness rekordbok.
Och av nån anledning…
...i den stunden...
...fick jag fram namnet.
Jag visste direkt
att det var han som var i mitt sovrum i juni 2002.
Det är han som kidnappade Elizabeth.
Det var inte ovanligt med såna plagg.
Det var självförverkligandets tid.
"Kom in. Vad gör du? Vill du ha nåt att dricka?"
Killen sa: "Jag kan ta nåt att dricka, men inte damerna."
Han utstrålade auktoritet och storhetsvansinne.
Jag frågade tjejen på min högersida som var yngre.
"Vad gör ni?"
"Mannen som du kom med verkar lite kontrollerande.”
Den äldre kvinnan sa nåt i stil med:
"Du får inte prata med henne."
Hon var ganska kortfattad så jag gick därifrån.
Jag tänkte: "Herregud. Vi låter dem vara." Jag trodde att de var knäppgökar.
5 JUNI
DAG 1
- Kan vi sätta igång? - Ja.
Jag var 14 år sommaren 2002.
Jag var så glad över att ha gått klart junior high.
Det är många lyckliga minnen och känslor när jag tänker tillbaka.
Jag minns en mansröst från den natten.
"Jag håller en kniv mot din hals. Var tyst."
"Följ med mig."
Jag var livrädd.
Skulle han skada mig? Skulle han döda mig?
Jag hoppades att mina föräldrar skulle vakna, men ingen kom.
Han ledde mig genom min trädgård.
Vi började gå på stigen.
Jag minns att jag tänkte: "Vart för han mig?"
Jag var så rädd att jag missade chansen att fly.
Jag frågade om han tänkte våldta och döda mig,
för jag trodde att det var det som han tänkte göra.
Jag ville att det skulle ske nära huset så att mina föräldrar skulle hitta mig.
Han hade ett otäckt leende.
Han tittade på mig och sa: "Jag tänker inte våldta och döda dig än."
Sen kom vi fram till en dunge.
En kvinna kom ut ur tältet.
En man skrek ut namnet Hephzibah.
Hon kom fram till mig och kramade mig.
Hon såg annorlunda ut.
Hon hade en lång tunika och en huvudbonad.
Hon tog av mina skor.
Hon tvättade av jorden på mina fötter.
Sen försökte hon ta av min pyjamas.
Jag höll fast i knapparna.
Hon sa: "Om inte jag får göra det så får han komma hit
och slita av dig kläderna."
Hon gav mig en särk som var likadan som hennes.
Hon samlade ihop min pyjamas och trosorna
och gick ut ur tältet.
Jag minns att det kändes...
som om slutet var nära.
Jag grät.
Jag var rädd.
Det här är hans ord.
Han sa: "Härmed bestämmer jag att du är min hustru
inför Gud och hans änglar som är mina vittnen."
Jag skrek: "Nej."
Han tittade på mig och sa:
"Om du skriker så där igen så kommer jag att döda dig."
"Jag kan tejpa för din mun om det hindrar dig från att skrika."
Jag försökte förklara för honom att det inte var tillåtet.
Han fick inte kidnappa och gifta sig med mig.
Det var olagligt. Jag var bara 14 år.
Han gav samma svar på allt.
"Det är dags att fullborda äktenskapet."
Jag tänkte: "Om jag kan hindra honom, så kommer nån att rädda mig."
Men han knuffade ner mig på marken.
Jag hade levt ett oskyldigt liv.
Jag trodde att om jag la mig på magen så skulle han inte kunna våldta mig.
Det kvittade vad jag gjorde.
Till slut våldtog han mig.
Jag minns att det gjorde väldigt ont och jag bad honom att sluta.
När han var klar,
reste han sig upp och log, som om det inte var så farligt.
Sen gick han ut ur tältet.
Jag lämnades kvar på marken.
Och jag…
Jag minns bara att jag hade ont.
Jag tittade ner och såg blod som rann ner för låren.
Sen måste jag ha tuppat av.
Det som jag minns sen var att jag kände nåt runt fotlederna.
Jag minns att jag bad honom att inte kedja fast mig för jag skulle inte fly.
Han sa: "Jag vet det, men jag gör det omöjligt för dig."
Mannen som kidnappade mig såg ut som Rasputin.
Han sa att han hette Emmanuel David Isaiah.
Kvinnan hette Hephzibah Eladah Isaiah.
Han hade deras egna skrifter.
Han sa att Gud befallde dem att kidnappa sju unga flickor.
Jag var den första av sju.
Han sa att min syster troligen skulle bli en av hans fruar.
Eller min kusin Olivia.
Jag blev förfärad.
Jag undrade om min familj var vaken.
Om de visste att jag var borta.
Tog de andra i min klass examen nu?
Jag uppfostrades i ett väldigt religiöst hem.
Jag hade fått höra många gånger att man inte ska ha sex innan äktenskapet.
Ingen hade berättat för mig om skillnaden
mellan sex, intimitet och våldtäkt.
Jag kände stor skam.
Jag kände mig smutsig.
Jag undrade om min familj ville ha tillbaka mig efter det här.
Det kanske var bättre om ingen hittade mig.
Ett landsomfattande sökande har inletts.
Tusentals frivilliga har hjälp till att leta. Debbie Norris har…
Emmanuel kunde komma med tidningsartiklar och efterlysningsaffischer.
Jag minns att han sa: "Hela Salt Lake letar efter dig."
"Det finns en bild på dig i alla fönster."
"Men de kommer aldrig att hitta dig för jag har dig."
Men jag minns att jag hörde mitt namn svagt en dag.
Elizabeth!
Det var svagt, men jag kunde höra det.
Emmanuel tog med mig in i tältet och drog fram sin kniv.
"Om folk kommer in i lägret,
ska jag döda dem med den här kniven och det blir ditt fel."
Jag hörde mitt namn några gånger.
Sen försvann de och jag hörde inte det igen.
Det var inte ovanligt att jag vaknade av att han våldtog mig.
Jag hade inte ens hållit en pojke i handen.
Nu blev jag våldtagen flera gånger om dagen.
Efteråt bad han i 45 minuter.
Han använde Gud för att rättfärdiga sina handlingar.
Men mest av allt älskade han makt och känslan av att bestämma.
Han förnedrade mig varje dag.
Hephzibah uppmuntrade honom att göra det.
När han tog mig till källan där vi hämtade vattnet,
höll han fast i repet som om han rastade en hund.
Jag tvingades dricka många öl tills jag spydde.
Han lät mig ligga kvar med ansiktet i mina spyor.
Han hotade mig.
Om jag inte gjorde som han ville,
så skulle han döda mig.
Om han inte dödade mig så skulle han döda min familj.
Jag undrade hela tiden vad min familj gjorde.
Jag kunde föreställa mig att mamma körde runt i området
i sin guldfärgade kombi och letade.
God morgon, Edward.
När jag tänker på min pappa... Han har alltid haft,
en gnista sina ögon.
Det fick mig att känna att jag var lite extra speciell.
Jag försökte minnas allt jag kunde.
Jag försökte föreviga minnet av dem.
Jag insåg att det fanns nåt som var värt att leva för.
5 JUNI
12 OKTOBER
Lois och jag hade varit ute. När vi kom hem
sa Mary Katherine: "Jag tror att jag vet vem det är."
"Det var Emmanuel."
Jag sa: "Emmanuel?"
Ed ringde till mig.
"Håll i dag. Mary Katherine vet vem det är."
Emmanuel!
Jag sa: "Vem är Emmanuel?"
Du sa att du träffade honom på gatan. Vet du vilken gata det var?
I centrum. I området där det finns många hemlösa.
Året därpå hade Lois tagit med barnen till centrum.
De såg en hemlös person som gick runt och predikade.
När såg du honom nästa gång?
När han kom till vårt hus.
Lois sa: "Här är min mans visitkort om du behöver jobb."
Den här personen hjälpte mig med huset.
Det var en aha-upplevelse.
Det var ganska glädjande att vi hade nåt att gå på.
Var Emmanuel mannen som var i ditt sovrum?
Jag vet inte, men det kan ha varit han.
Är du inte helt säker?
Mary Katherine förhördes.
Hennes minne av att Emmanuel var kidnapparen
trodde inte utredarna på.
Det baserades på röstidentifiering, vilket är ett bevis,
men det anses inte vara bra bevis.
Och Emmanuels kontakt med familjen
hade begränsats till ett visst antal timmar flera månader tidigare.
Så man trodde att hennes minne inte stämde.
Vi vet inte vem Mary Katherine såg och hon är nog inte heller säker.
Han presenterade ett genombrott, men det är det inte.
För Guds skull, vad behöver ni mer?
Barnet satt i rummet
och såg hur hennes syster blev kidnappad
och säger nu vem hon tror att det är.
Jag var inte övertygad.
Emmanuel var inte en av de personerna som vi kontrollerade.
Han jobbade där i tre timmar en dag och återvände inte ens för att få betalt.
Men vi började kolla upp det.
Vi undersökte allt som kunde leda oss till Elizabeth.
Polisen tog in en tecknare.
Vi pratade om mannens utseende,
och hon ritade medan vi pratade.
Jag hoppades att vi skulle hitta Emmanuel med hjälp av fantombilden.
Det var viktigt att informationen nådde ut till allmänheten.
Ja, vi gjorde framsteg. Nu letar vi upp personen.
Polisen sa nej.
"Ni får inte släppa bilden."
Vår uppfattning var att vi skulle skrämma bort förövaren om vi gick ut med det.
Men nu hade vi ett namn och en fantombild på honom.
Han var medellängd, smal, med mörkt hår och renrakad.
OKTOBER
AUGUSTI
Emmanuel och Hephzibah hamnade i ett stort gräl.
Hon var arg för att han skulle åka till Salt Lake och köpa mat.
Vi gömde oss i bergen och var utsvultna.
Det ledde till att de beslutade att vi skulle bege oss till Salt Lake.
Det här var en chans att bli sedd. Jag kunde kanske bli räddad.
Vi började gå ner för bergen och jag såg människor.
Skulle det finnas en chans att bli räddad?
Men om jag hade varit uppe i bergen
och mött tre personer som såg konstiga ut
skulle jag nog inte heller stannat och pratat med dem.
Tanken på att skrika slog mig,
men jag var bara 14 år.
Jag hade blivit extremt utnyttjad i flera månader.
Jag blev våldtagen och fick ingen mat när jag inte lydde honom.
Jag ville att det skulle vara säkert när jag skulle försöka fly.
Vi tog oss ner från berget.
Jag visste exakt var vi var.
Jag kände till alla platser där.
Jag visste hur lång tid det skulle ta att ta mig hem.
Jag kunde gå eller springa dit.
Men jag hade varit borta länge.
Det kändes som om allt såg annorlunda ut.
Det var som ett parallellt universum.
Jag gick genom en plats som annars hade varit säker...
...men nu var det farligt.
Vi gick till biblioteket för att titta på kartor.
Plötsligt kom en man fram till oss.
"Jag är mordutredare. Jag vill ställa några frågor."
"Jag vill kontrollera att flickan inte är den som vi letar efter."
"Får jag se ansiktet?"
Emmanuel sa: "Jag är ledsen, men nej. "Det går emot vår tro och religion."
"De enda som får se hennes ansikte är hennes framtida make
och jag, hennes far."
Jag ville skrika.
Men Hephzibah tog tag i mitt ben.
Och till slut blev utredaren övertygad.
Det kändes inte säkert att skrika.
Med det försvann den livlinan.
Efter mötet med mordutredaren,
såg Emmanuel till att jag snabbt återvände till bergen.
Han var mycket nervös.
Och han beslutade att vi skulle lämna Salt Lake City.
Jag tänkte på min lillasyster när vi lämnade Salt Lake.
Vad gjorde hon? Var var hon? Sov hon fortfarande i vår säng?
Jag skulle kanske aldrig få träffa min familj igen, eller få komma tillbaka.
Jag kanske inte överlever.
Jag ville bara säga:
"Jag lever fortfarande. Sluta inte att leta efter mig."
OKTOBER
Både mamma och pappa har varit fantastiska.
Så förstående och omtänksamma.
Julen 2002,
försökte alla vara glada.
Min mamma gjorde sitt yttersta för att göra det så normalt som vanligt.
Men jag trodde inte att vi skulle få se henne igen.
Det har gått nästan sex månader sedan 14-åriga Elizabeth Smart
försvann från sitt hem i Salt Lake City i Utah.
En dag när jag var i templet hörde jag någon säga:
"Ed Smart är helt otrolig."
"Han tror att hon fortfarande lever."
Känslan är att utredningen har tappat fart.
Nej, det har den inte gjort.
I slutet av 2002 blev jag erbjuden jobbet som polischef i Ketchum i Idaho.
Jag sa till Ed och Lois att det kändes fel att lämna utredningen.
Efter arbetsdagen i Idaho öppnade jag min dator
och gick igenom ledtrådarna.
Jag hoppades att jag kunde hitta nåt som vi hade missat.
Jag var besatt. Det spökade i mina tankar.
Jag fruktade att mysteriet skulle följa med mig till graven.
Familjen skulle som tur var göra allt för att få tillbaka Elizabeth.
Med Richard Riccis död verkar utredningen av kidnappningen av Elizabeth stå stilla.
Polisen hade lagt tusentals timmar på att hitta Elizabeth.
Troligen fler än i andra utredningar nånsin i Utah.
De trodde nog att de visste vem det var.
Richard Ricci.
Vi ville bara skrika:
"Emmanuel, då?"
Det fanns en person som var i rummet och som sa att det inte var Richard Ricci.
"Det är Emmanuel."
Vi vill hitta den personen.
Under åtta månader hade vi aldrig gått emot polisen.
Även om det fanns många skäl för oss att bli arga.
Vi tänkte inte låta polisen göra det själv.
Det är vårt bästa spår.
Nu har vi senaste nytt om Elizabeth Smarts bortförande.
Jag vet i mitt hjärta att det finns någon där ute
som vet något om det här.
Vi visade upp teckningen. Det väckte så klart uppmärksamhet.
Det räcker att en person vet något för att vi ska få en lösning.
Några dagar efter presskonferensen
ringde en man som sa att han trodde att han visste vem Emmanuel var.
Han hade läst om det i Desert News och sett fantombilden.
Han hade fått kalla kårar.
Han trodde att det kunde vara hans svåger.
Jag skulle bli förvånad om han hade nåt med det att göra.
Fast han är så pass galen,
att det skulle vara möjligt.
Jag vet att han har ett läger uppe i bergen.
Men han har aldrig berättat var för någon i familjen.
Okej.
Om han ligger bakom det här finns en stor chans att hon lever.
Wow.
Galet.
För oss var han huvudmisstänkt så vi var tvungna att hitta honom.
Allt som han sa, stämde.
Tom bad honom skicka en bild.
Det är Emmanuel.
Brian David Mitchell.
Telefonen ringde. Jag kollade upp Brian David Mitchell
och fick fram att han hade gripits för ölstöld på Albertsons.
Som tur var tog de en bild på honom när han greps.
Han var klädd som nån sorts ambulerande fundamentalistisk predikant.
Han hade en lång särk och långt skägg.
Det som var slående med bilden var
att han greps under samma period som Elizabeth kidnappades.
Polisen grep honom, men släppte honom.
Det var extremt frustrerande.
Jag insåg att jag kände igen honom när jag såg bilden.
Jag hade mött honom många gånger när han tiggde.
Han hade en kvinna med sig som höll i en docka och det var bisarrt.
Jag satte ihop ett flygblad som vi kunde dela ut.
Det visade tre, fyra bilder på honom. "Efterlyst för förhör."
Alla i familjen blev superpeppade.
Nu skulle vi hitta honom.
Vi fick in ledtrådar och började kontrollera Brians liv
under de senaste två åren.
Han var gift med en kvinna som hette Wanda Barzee.
De hade rest runt i USA
och predikat sin tolkning av evangeliet.
Han trodde att han var Guds profet.
Det verkade som han hade blivit mer våldsam under de senare åren.
Brian Mitchells exfru ringde.
Vi pratade om Brian i två timmar.
Vi fick veta att han var farlig.
Hon var rädd för möss.
Han dödade ett gäng möss och la dem i ugnen
så att hon skulle se dem när hon öppnade.
Och det fanns tidigare anklagelser om sexuellt utnyttjande av barn.
Det var hjärtskärande att tänka på vad Elizabeth gick igenom.
Vi hade ett enda mål och det var att hitta Elizabeth.
Vi letade efter honom. Vi höll inte igen.
Vi skulle hitta honom.
Vi började dela ut flygbladen
och en av mina döttrar sa att hennes vänner hade sett personerna med slöjor
på ett ställe som heter Souper Salad.
Vi åkte dit och pratade med en servitris.
"Vi tror att det här kan vara personen som tog Elizabeth."
Hon sa: "Jesusfolket. De har varit här. De var tre personer."
"En av dem var en flicka."
Hon hade slöja, men hon behövde ta bort den när hon åt.
Och hon sa: "Tom… Jag tror att det var Elizabeth."
Jag fick en chock.
Jag föll ner på knä och sa: "Herregud, hon lever."
Allmänhetens ögon är de bästa.
Ett antal personer hade sett honom.
De hade varit på en fest.
Jag får rysningar, men man tror inte att någon är kidnappad.
Jag kände mig dum som inte förstod det.
Ljuset kom närmare och närmare.
Hon lever fortfarande.
Men det fanns inga iakttagelser av honom sen oktober.
9 MÅNADER EFTER KIDNAPPNINGEN
De bestämde sig för en plats utanför San Diego som hette Lakeside.
Jag hade hållits i lägret under en lång tid.
Det var otäckt att bli våldtagen.
Men ibland kändes det värre att behöva lyssna på honom.
Han pratade oavbrutet om hur speciell han var
och hur svåra vissa saker var.
Under andra omständigheter skulle det vara fel och han ville inte göra vad han gjorde
men han var tvungen, för Gud krävde det.
En kväll började han prata om platserna som de skulle åka till.
Städer som New York och Boston som låg långt bort.
Jag minns att jag satt där och lyssnade på dem
och tänkte att om vi åker till en storstad
så skulle ingen hitta mig.
Så jag la mig i samtalet.
"Jag har en känsla."
"Jag tror att vi kanske,
ska återvända till Salt Lake."
"Jag vet att Gud inte talar till mig.
Men om du frågar honom
så skulle han säga om det är rätt
för du är hans tjänare och är sannerligen hans profet."
Han vände sig mot mig och sa: "Jo..."
"Gud har äntligen börjat påverka dig."
"Nu när du förstår din obetydlighet,
ska vi återvända till Salt Lake."
12 MARS
Om ni kan hjälpa oss att få in Brian David Mitchell till förhör,
ring oss på 1-800-CRIME-TV.
Vi klev av bussen i Sandy som ligger söder om Salt Lake.
Jag bar förklädnad.
Emmanuel sa att han skulle föra mig upp till berget igen.
Jag skulle inte få komma därifrån.
Larmcentralen.
Vem ska jag ringa om jag tror att jag har sett Emmanuel?
2003 var jag yttre befäl på Sandy City-polisen.
Ledningscentralen gick ut med att en inringare kunde ha sett Elizabeth
med tre personer på State Street.
Vi hade fått in många samtal som inte visade sig stämma.
Om jag ska vara ärlig, så trodde jag inte att det var något.
Vi började gå på trottoaren.
En polisbil stannade bredvid oss.
Sen kom fler polisbilar.
Poliserna började prata med mina kidnappare.
Personerna hävdade att de saknade id-handlingar.
De var skickade av Gud.
Flickan var definitivt förklädd. Hon hade en ful peruk.
Hennes svar är konstiga och hon var mycket nervös.
Vi tog den yngre kvinnan till den här platsen
och lät dem stå tio meter från varandra.
Polismannen gav sig inte.
"Flickan har varit försvunnen länge."
"Familjen ger inte upp. Vill du inte åka hem?"
Självklart ville jag det.
Men mina kidnappare stod där.
Jag var livrädd.
Jag behövde få fram ett säkert svar.
Jag sa: "För den här nationens skull
och för din familj, säg att du är Elizabeth."
Hon tittade på mig och sa: "Som ni säga."
Jag hade aldrig hört de orden.
Jag sa: "Jag antar att det är ja."
Sen satte vi henne i konstapel Jones radiobil.
Då började hon gråta.
Jag fick ett samtal: "Kom så snabbt som möjligt."
"Stanna inte på vägen. Kom hit."
Jag kom till slut fram.
Jag gick in genom dörren,
och där stod en rad med polismän i givakt.
När jag går förbi dem säger de:
"Gud välsigne er, mr Smart. Vi hoppas att allt löser sig."
Jag kom fram till änden och där stod Cordon Parks.
Cordon sa: "Ed, vi tror att vi har hittat Elizabeth."
Jag höll på att tappa det helt.
Vi öppnade en gul dörr
och där satt en ung kvinna i en soffa.
Det var inte samma unga kvinna som lämnade mig nio månader tidigare.
Hon var en ung flicka,
men framför mig satt en ung kvinna.
Hennes ansikte var solbränt och svullet.
Hon hade flätor i håret.
Min hjärna gick på högvarv.
Jag sa: "Elizabeth, är det verkligen du?"
Då svarade hon: "Ja, pappa."
Och då omfamnade jag mitt mirakel.
Jag väntade en minut med att svara för jag trodde att jag var i knipa.
Men äntligen var min pappa där och han skulle skydda mig.
Han skulle aldrig överge mig.
Allt skulle bli bra.
Jag minns att jag fick gå hem från skolan.
Min äldsta bror Charles sa att hon kanske hade hittats.
Jag fylldes av en känsla av upprymdhet och glädje.
Det var en underbar känsla att hon var tillbaka.
Jag minns att jag var så glad över att få träffa min syster och mina bröder.
Mamma satte sina händer runt mitt ansikte och vi grät allihop.
Jag ville bara skrika.
Jag kan inte förklara hur glad jag blev av få höra att hon hade hittats.
Det är över.
Att få träffa familjen...
...påminde mig om att trots allt som hade hänt
så försvann inte mitt människovärde.
Det kunde monstren inte ta ifrån mig.
Miraklet i Utah. Elizabeth Smart lever efter nio månader.
Femtonåriga Elizabeth Smart hittades levande idag.
280 dagar efter att hon blev kidnappad.
En historia som går emot alla odds.
Många i landet började gråta.
Andarna svävar över Salt Lake City.
Det är sant.
Alla har hjälpt till.
Vi tackar Gud för alla som har hjälpt till att leta.
Jag tror inte att en flicka har fått lika många böner som Elizabeth Smart.
Tack för att ni besvarade bönerna.
Tack.
Mary Katherine är vår hjälte.
Jag var jätteglad över att vara hemma.
Jag vaknade några gånger på natten.
Båda mina föräldrar stod där och kontrollerade att jag var kvar.
Min telefon ringde och en utredare sa: "Cory, de har hittat henne."
Känslan av lättnad var obeskrivlig.
Jag åkte med CBS News till lägret.
Jag stod vid utkanten och blev illamående.
Det kändes som vi hade svikit henne för att vi inte hittade henne tidigare
och räddade henne från allt lidande.
Vi poliser måste inse att vi inte har alla svar
och kan inte låtsas som om vi har det.
Tack och lov gjorde inte familjen som den blev tillsagd
av polisen gällande offentliggörandet av fantombilden.
Personerna i det här fallet var de knepigaste som jag har mött.
Jag har inte ljugit om något.
Hur hamnade Elizabeth med dig? Säg sanningen, nu.
Hon kom till oss genom Guds krafter.
Varje gång som han var nära att erkänna
började han spela ett spel.
- Jag är Herrens tjänare. - Nej.
Jag har gjort vad jag har blivit tillsagd.
Han var väldigt listig.
Gå bort från mig, Satan!
Gå bort ifrån mig, Satan.
Jag är inte Satan. Jag är Cordon Parks.
Gå bort ifrån mig, Satan!
- Jag vill ha en förklaring. - Gå bort ifrån mig, Satan.
Brian David Mitchell är en hemsk pedofil
som rättfärdigar sig själv genom Gud och han är kapabel till vad som helst.
Jag tror inte att han var psykiskt sjuk.
Han försökte nog hävda psykisk sjukdom och det funkade.
Domaren fördröjde rättegången.
Hela ärendet var väldigt frustrerande.
Men det gav Elizabeth tid.
Hon fick tid att läka.
- Hej. - Hej.
Min familj var väldigt angelägen om
att hjälpa mig att gå vidare
och få rätsida på mitt liv.
Men jag var rädd för män.
Jag var rädd för mycket.
Jag hörde ingen prata om våldtäkt och misshandel.
Det var inget vanligt samtalsämne,
så jag kände stor skam över det som hade hänt
även om det inte var mitt fel.
Det var lätt att tänka: "Jag skulle ha rymt."
Det är verkligen synd att era harpor inte är här.
Tja.
Hur ofta träffas vi?
- Ska jag spela nyckelharpa? - Jag tror det är din tur.
- Är det fish and chips? - Ja.
När Elizabeth kom hem var glädjen stor.
Men det var även svårt att återgå till ett normalt liv.
Men vad är normalt?
Vi gjorde många saker ihop.
Min mamma hjälpte mig mycket med att bearbeta händelsen.
Men nu är hon redo att lämna det i det förflutna.
En jul fick jag många gosedjur
men du slängde dem i en säck.
Ja, spola tillbaka lite.
Mamma lät mig inte göra något förrän vårt rum var städat.
Jag hade inget val.
Det som hjälpte mig allra mest var att umgås med familjen.
Men ärendet tog flera år.
Det kändes som jag hade systemet emot mig.
Det har pågått i nästan tio år och måste få ett slut.
Jag struntar i om jag måste sitta i rättssalen varje dag i flera månader
om det är vad som krävs.
Elizabeth Smart gav ett modigt och detaljerat vittnesmål
om hennes hemska prövning.
Jag ville inte möta honom.
Men om han blev frikänd skulle han ta en annan ung tjej.
Så när domen föll,
och han var skyldig, kändes det som om det var på tiden.
"Det är över och det kan lämnas till det förflutna."
Jag är glad över att få stå här och ge andra offer hopp.
Vi kan göra våra röster hörda.
BRIAN DAVID MITCHELL BEFANNS SKYLDIG FÖR KIDNAPPNING
OCH FLYTT AV MINDERÅRING FÖR SEXUELLT UTNYTTJANDE.
HAN DÖMDES TILL LIVSTIDS FÄNGELSE UTAN MÖJLIGHET TILL SKYDDSTILLSYN.
WANDA BARZEE ERKÄNDE KIDNAPPNING
OCH FLYTT AV MINDERÅRING FÖR SEXUELLT UTNYTTJANDE.
HON DÖMDES TILL 15 ÅRS FÄNGELSE.
HON SLÄPPTES 2018.
Jag brukade undra hur mitt liv hade sett ut om det inte hade inträffat.
Jag hade alltid drömt om att finna någon som älskade mig
och som jag också älskade.
Den drömmen besannades. Jag fann den personen.
Vi gifte oss och vi har en familj.
Jag började prata offentligt om vad som hände.
Jag kände att det behövde tjäna ett syfte och bidra med något positivt.
Alla har vi ett val att göra.
Vi kan välja att stanna i sängen under täcket
eller välja att sträva framåt.
Jag kan prata om saker som sårar mig
och saker som har varit svårt att övervinna.
Jag ville att drabbade skulle känna att de inte behövde skämmas.
De skulle inte känna sig ensamma.
Det finns fler i världen som har upplevt samma sak
och förstår hur det är.
Allteftersom tiden gick insåg jag att jag var starkare än jag trodde.
Men det tog lång tid.
Jag har bra och dåliga dagar.
Men jag har utvecklat en bättre relation till mig själv.
Min inre röst har gått från att säga: "Du skulle ha gjort så."
Nu säger den istället: "Du klarar det. Du är stark. Kör på."
Man kan klara av allt som händer.
ELIZABETH SMART FOUNDATION STRÄVAR EFTER SOCIAL FÖRÄNDRING
OCH STÖTTAR DRABBADE I KAMPEN MOT SEXUELLT VÅLD.
OM DU, ELLER NÅGON DU KÄNNER, HAR UTSATTS
SÅ FINNS MER INFORMATION PÅ WWW.WANNATALKABOUTIT.COM.
Undertexter: Dan Jönsson