Downloaded from YTS.BZ
ЦЕЙ ФІЛЬМ МІСТИТЬ ОПИСИ СЕКСУАЛЬНОГО НАСИЛЛЯ НАД НЕПОВНОЛІТНІМИ,
Official YIFY movies site: YTS.BZ
ЯКІ МОЖУТЬ ТРИВОЖИТИ ДЕЯКИХ ГЛЯДАЧІВ
У 2002 РОЦІ 14-РІЧНУ ЕЛІЗАБЕТ СМАРТ ВИКРАЛИ З ЇЇ СПАЛЬНІ, КОЛИ ВОНА СПАЛА
ЄДИНИЙ СВІДОК — ЇЇ ДЕВ'ЯТИРІЧНА СЕСТРА
МЕРІ КЕТРІН
Мері Кетрін, якби Елізабет тебе чула, що б ти їй сказала?
Що я за нею сумую й хочу, щоб вона знала, що наша родина її любить.
Чому хтось захотів викрасти Елізабет?
Мені було дев'ять, коли викрали Елізабет.
Я сумувала за своєю сестрою.
Ми були кращими друзями.
МЕРІ КЕТРІН СЕСТРА ЕЛІЗАБЕТ
Ви, мабуть, питаєте, чи я з цим впоралася?
Думаю, це те, з чим я досі живу.
5 ЧЕРВНЯ 2002 РОКУ
Тієї ночі ми з Елізабет разом помолилися
і лягли спати.
Наступне, що я пам'ятаю, —
у моїй спальні з'явився чоловік,
який сказав Елізабет, що якщо вона закричить, він її вб'є.
Я заціпеніла від страху.
Я просто не могла повірити, що це відбувається.
Нарешті я набралася сміливості сказати батькам, що Елізабет зникла,
що якийсь чоловік прийшов і забрав її.
Найгірший кошмар усіх батьків.
14-річну дівчинку з Юти
викрадено зі своєї спальні, коли родина спала.
Як це могло статися прямо в її спальні
у заможному районі?
Де Елізабет Смарт?
Ця справа приголомшила всю країну.
Влада розпочала загальнонаціональні пошуки.
Це було схоже на голлівудську історію.
Сьогодні ввечері — новий дивний поворот.
Поліція продовжує підозрювати членів її родини.
Правоохоронці не вірять, що ми говоримо правду.
Як родина ми не збиралися покладатися лише на владу.
Хтось там точно щось знає.
Я відчував, що Елізабет усе ще десь там.
Я мусив знайти свою доньку.
Коли я наважилася тікати, я хотіла бути певною, що втечу.
Я була готова зробити все,
щоб утекти.
ЕЛІЗАБЕТ СМАРТ
Як батько ти маєш захищати свою дитину
і оберігати її від небезпек.
Цього не сталося. Я не вберіг її від біди.
Це постійно крутиться в голові, знову й знову.
Я точно пам'ятаю, о 3:58
Мері Кетрін зайшла до кімнати й сказала, що хтось забрав Елізабет.
Я подумав: «Тобі просто наснився поганий сон».
«Елізабет, мабуть, десь у будинку».
Але коли ми обійшли всі кімнати, тривога почала зростати.
На кухні я побачив розрізану сітку.
А вікно було широко відчинене.
Дружина закричала: «Дзвони 911!»
5 червня, рано-вранці,
на пейджер прийшло сповіщення.
Викрали молоду дівчину
КОРІ ЛАЙМЕН КАПІТАН ПОЛІЦІЇ
у Федерал Хайтс.
Викрадення дитини з її спальні —
річ надзвичайно рідкісна.
Тож я відчув, що треба поспішити туди.
Я прибув на місце. Капітан доповів мені.
Елізабет Смарт була 14-річною дівчиною,
яка захоплювалася музикою й була активною в церкві.
Родина сказала, що її забрали зі спальні
посеред ночі.
Вікно було відчинене.
Сітку розрізали.
А надворі хтось приставив стілець до стіни.
Спочатку я подумав, що це не затягнеться надовго.
Ми матимемо відповіді за 48 годин.
Я помилявся.
Сьогодні вранці, близько другої, схоже, що сталося викрадення
з будинку в районі Федерал Хайтс.
Жах охопив усіх, коли новина розійшлася.
Солт-Лейк-Сіті, я, Ніша Деґерінг, 7 News об 11й.
Пам'ятаю свій перший репортаж про цю історію.
«У Федерал Хайтс зникла дівчинка.
Її викрадено з власної спальні посеред ночі».
І я пам'ятаю, як була шокована словами, що промовляла.
Федерал Хайтс — один із найпрестижніших районів Солт-Лейк-Сіті.
Будинки там шикарні.
Мормонська церква тісно вплетена в життя громади.
Не подумаєш, що тут можливі злочини.
І я пам'ятаю, як думала: невже це справжнє викрадення?
Мені подзвонили,
і мій брат Ед сказав: «Приїдь, мені потрібна допомога».
Пам'ятаю, як зайшов у двері.
Ед підійшов і обійняв мене.
Його наче пропустили через м'ясорубку.
Елізабет, якщо ти десь там,
ми робимо все можливе, щоб тобі допомогти.
Ми тебе любимо.
Ми хочемо, щоб ти безпечно повернулася додому.
Мати Елізабет, Лоїс,
була у вітальні, оточена рідними й друзями.
І від неї лунало моторошне
стогнання й плач.
«Де моя дочка?»
8 ГОДИН ПІСЛЯ ВИКРАДЕННЯ
Відразу ж ми облаштували телефонну кімнату для збору підказок.
Підказок від людей надійшло приблизно 40 000.
Тож ми зібрали команду із сотень слідчих.
Ну, скільки не фарбуй цю свиню,
кращий вигляд я не матиму.
Ми пішли до школи й зв'язалися з друзями Елізабет.
Розслідування не виявило ні хлопців, ні сумнівних зв'язків, ні наркотиків.
Елізабет Смарт, звичайна 14-річна побожна дівчина-мормонка,
жила звичайним життям у гарному районі.
Усі в тому районі знали Елізабет.
І до 16:30 сусіди вже організувалися.
Хтось уміє робити серцево-легеневу реанімацію чи лазити по скелях?
Наша громада дуже згуртована,
тож усі були готові кинути свої справи й шукати.
Чому ви це робите?
Я люблю Еда й Лоїс, вони чудова родина.
Мій красень-чоловік.
ГОЛОС ЛОЇС СМАРТ
Наш дім захований у горах.
Ох, щастя й радість!
Ми з Лоїс і родиною жили там уже вісім років.
У нас було шестеро дітей: чотири хлопці й дві дівчинки.
Привіт, мамо.
Привіт, Елізабет.
Елізабет була нашою першою донькою.
Вона була дуже запальною, особливо коли змагалася з братами.
Щодо її внутрішньої сили, вона мала надзвичайно сильний дух.
ДЕНЬ 2
Сьогодні, у четвер, 6 червня, розпочато загальнонаціональні пошуки.
Із самого ранку тривають
пошуки викраденої дівчинки-підлітка Елізабет Смарт.
Невинну дівчину викрали
з місця, яке мало бути найбезпечнішим.
Сьогодні поліція оголосила про нагороду.
Чверть мільйона доларів за повернення Елізабет.
Реакція ЗМІ на справу була шаленою.
CBS News, Солт-Лейк-Сіті.
- Fox News. - NBC.
На поліцію неймовірно тиснули,
щоб швидко розкрити цю справу.
Доказів було дуже мало.
Але був свідок викрадення —
дев'ятирічна сестра Елізабет Смарт, Мері Кетрін.
У дев'ять років я не до кінця розуміла, що відбувається.
Тільки те, що моя сестра зникла, і я дуже злякалася.
Ми намагалися все робити разом.
Я хотіла бути такою, як вона.
Ми сварилися, здебільшого через мій безлад.
Але за будь-якої нагоди провести із нею час я була поруч.
Мері Кетрін, найімовірніше, була ключем до пошуку Елізабет.
У тих, хто пережив травму, залишаються певні відбитки в пам'яті.
Тож ми хотіли, щоб її опитали в безпечному, контрольованому місці.
Той чоловік сказав: «Тихо.
Якщо закричиш, я тебе застрелю. Але якщо ні, не зачеплю».
Тобі його голос здавався знайомим?
Так.
Можеш сказати, де ти його чула раніше?
Ні, не пам'ятаю.
Мері Кетрін зазначила, що голос здавався їй знайомим.
Вона не могла сказати, чий це голос, але він був знайомий.
Перше враження від сім'ї Смартів —
вони здавалися щасливою, звичайною родиною.
Але, за статистикою, найчастіше
злочинцем у таких справах є батьки чи хтось із родини.
Тож ми почали пильно придивлятися до них.
Ми запросили членів сім'ї Смартів.
Провели поглиблені допити.
І дещо змусило нас задуматися: «Гм».
Мені сказали, що сигналізацію випадково не ввімкнули.
А вікно,
коли я його оглянув того ранку, не мало жодних слідів на зовнішній стіні.
Навіть якщо стати на стілець, залишаться сліди.
Я нічого не побачив.
Я спочатку подумав, що, можливо, це не було місцем проникнення.
Може, це було інсценовано.
Хтось розрізав сітку вже після, але не проникав через вікно.
Ми обшукали будинок.
Ми шукали будь-які ознаки, що з Елізабет сталося щось лихе.
Чи є взагалі тіло в будинку?
У нас у відділку є чудовий собака-шукач.
Звати Джей-Джей. Ми на нього покладалися.
І він узяв слід Елізабет.
Вийшов на задній двір, а потім до дерев.
І він ішов за слідом,
дістався до вулиці, яка була глухим кутом,
і втратив слід.
Я припустив,
що її, мабуть, забрали на авто.
Є ознаки, що це міг зробити хтось із близьких.
Поліція підтвердила, що вилучила 12 комп'ютерів у родини.
Ми закидали поліцію запитаннями.
Це родина? Ми підозрюємо родину?
Хочу подякувати вам усім за допомогу. Не можу описати, як ми вдячні.
Я знаю, що знадобляться зусилля всіх, щоб її знайти.
Важко уявити, що хтось прийшов і забрав її.
Я… Я б усе віддав, щоб знову обійняти її.
Ед і Лоїс Смарт — спочатку ви відчували їхній біль,
але потім усе змінилося.
Люди дивилися на Еда по телевізору, коли він говорив,
і казали щось на кшталт: «Він плаче, а сліз немає».
Виникало запитання, чи він усе нам розповідає?
Може, він причетний?
У цій історії щось дивне.
Як репортер ти ставиш слушні запитання,
але їх треба поставити ще багато.
- Як-от? - Щось не сходиться.
Це хтось, хто, здається, добре знав план будинку
і як знайти її там.
Батькові Елізабет, Еду, провели тест на поліграфі.
Іноді дітей убивають їхні власні батьки.
І з'являлися теорії про те, що сталося.
Одна з них — Ед убив її та позбувся тіла.
Мені зателефонувала моя дружина Лоїс, і я приїхав,
і…
Я побачив цю сльозу.
І вона сказала:
«Правоохоронці не вірять, що ти кажеш правду,
думають, що ти щось приховуєш».
Я був такий вражений, що аж тремтів
і не міг зупинитися.
Я абсолютно не причетний до цього.
І мій батько сказав: «Якщо не заспокоїшся,
я відправлю тебе до психлікарні».
Тож він відвіз мене до лікарні
і поклав у психіатричне відділення, і я плакав усю ніч.
Втрата доньки — це жахливо.
Тобі подобається, Елізабет?
А потім ще бути можливим підозрюваним…
Я не міг знайти слів.
У Юті поліція, що шукає 14-річну Елізабет Смарт,
продовжує підозрювати членів її родини.
Перевіряйте всіх. Усе, що потрібно. Робіть усе.
Журнал Newsweek повідомляв, що батько, Ед Смарт,
пройшов тест на поліграфі,
але тест брата Тома був невизначеним.
У мене троє братів.
Том завжди був трохи на межі,
постійно потрапляв у якісь халепи.
Вона грає на арфі, як янгол, і їздить верхи, як ковбой.
Вона неймовірна.
Чи є підозрілим провалений тест на поліграфі?
Так, цілком.
Може, один брат не любить іншого.
Зрозумійте правильно.
- Ця сім'я… - Ми любимо одне одного.
Ми любимо одне одного більше, ніж будь-які брати.
Дехто з операторів сказав: «Дейве, з Томом усе гаразд?
Щось із ним не так. Він дуже нервує».
- Нам треба спішити. - Гаразд.
- Дякую. - Дякую вам обом. Щасти.
Я відвів Тома вбік і сказав: «Агов, Томе,
багато хто з медіа цікавиться, чи ти щось приховуєш?»
Я вірю, що ця людина
зовсім не погана, і просто…
І наша родина давно відчуває,
що є певна втіха в тому,
що це просто хтось, кому подобається Елізабет.
У всіх нас є проблеми. Якщо ти…
Будь-хто, кого… Вони…
Нас розірвало на шматки,
і ми розуміємо, що в кожного є проблеми.
Це в багатьох аспектах чудова історія,
бо насамперед вона про прекрасну, янгольську дівчинку.
У всіх є проблеми.
Будь-хто, хто подивиться це інтерв'ю,
подумає, що Том Смарт — божевільний сучий син,
і, може, це він зробив.
Ми вийшли з того інтерв'ю,
моя дружина повернулася й сказала: «Ти принизив усю родину».
Одна з рис нашої родини — мами, тата, усіх нас —
це мономаніячна поведінка,
тобто, по суті, абсолютно нав'язлива поведінка.
У такій ситуації, як викрадення,
коли здається, що мало що можна зробити,
крім як продовжувати перевертати все, обшукувати сусідів, людей.
Після трьох-чотирьох таких днів без сну
ти просто падаєш від виснаження.
Мене тестували на поліграфі п'ять із половиною днів.
Я, їй-богу, чув якісь звуки,
але знайти Елізабет було єдиним, що мало значення.
Ми не чекали, поки нам скажуть, що нас виправдали.
Яке це мало значення? Ми знали, що ми чисті.
У таких справах зазвичай перевіряють родини,
і це дуже важко для них.
Але їхні алібі підтвердилися,
і зі всіх комп'ютерів, які ми вилучили, і листів, які перевірили,
ми не знайшли нічого підозрілого.
Було приголомшливо,
скільки часу знадобилося поліції, щоб зняти підозри з родини.
І коли на нас указували пальцем,
ми помітили, як поменшало людей, що приходили допомагати з пошуками.
Кількість людей різко впала.
Гадаю, репортери не усвідомлювали, який вплив вони справляли.
Але ми просто продовжували.
Не здавайтеся.
Нам подзвонили.
Біля Великого Солоного озера поруч із трасою 80 знайшли останки.
Це була жінка.
Подзвонили Еду й Лоїс і сказали: «Слухайте, ми не впевнені,
але це може бути Елізабет».
Тіло дівчини так обгоріло, що його неможливо було впізнати,
тож…
Її неможливо було ідентифікувати.
Я намагався захиститися від сирих емоцій,
поки все не підтвердилося.
Ми з'ясували, що це не Елізабет.
Це була інша нещасна жертва.
Я відчув таке полегшення,
але думки не зупинялися: «Де вона? Що з нею відбувається?»
Я спілкувався з Едом і Лоїс щодня. Вони трималися міцно.
У моїй родині ми переживали втрати й трагедії,
тож я трохи розумів, через що проходили Ед і Лоїс.
Боляче дивитися, як вони страждали.
Елізабет, якщо ти нас чуєш, ми тебе любимо, Елізабет.
Ми не забули. Усі хочуть, щоб ти повернулася,
і ми не зупинимося.
Невідомість — це найгірше.
Що вона переживає? Як вона виживає?
Знаєте, що можна зробити, щоб це закінчити?
ДЕНЬ 9
Ключова особа у справі — дев'ятирічна сестра.
Час має значення. Годинник цокає.
Саме так.
Поліцейські не хотіли, щоб я з кимось розмовляла,
бо це могло вплинути на мою пам'ять.
Тож я була наче на самотньому острові, якщо можна так сказати.
Хотіла знати,
намагалася підслухати уривки новин про те, що відбувалося,
але мене відсторонювали.
Я намагалася згадати, хто забрав Елізабет.
Я знала, що чула той голос,
але не могла пригадати, де саме.
Я хотіла допомогти будь-яким способом.
Мене опитували багато разів.
Одного разу навіть пробували гіпноз.
Але тиск був звідусіль.
Тиск, щоб я ні з ким не говорила. Тиск, щоб витягнути все.
Занадто для дев'ятирічної дитини.
Мері Кетрін була в пекельній ситуації.
Вона була налякана,
але впевнена, що голос був знайомий.
Ми попросили родину скласти список
усіх, хто нещодавно бував у домі Смартів.
У вас удома було багато людей?
У нас працювали кілька підрядників.
І ми визначили кілька осіб, яких варто перевірити.
Серед них був Річард Ріссі.
Річард Ріссі був підрядником.
Він працював у домі Смартів, і ми дізналися, що
у нього з Едом Смартом був конфлікт через невиплачену зарплату.
Ми отримали ордер на обшук будинку Річарда Ріссі,
і знайшли там прикраси, що належали Лоїс Смарт.
Його затримали й допитали.
Коли ти востаннє був у тому клятому будинку?
У квітні.
Що тобі відомо про викрадення?
- Нічого. - От дідько.
Ти не міг жити в цій долині останні два з половиною тижні
і не знати хоч щось про викрадення.
Я не граюся. Я не кажу: «Скажи, чому ти викрав».
Розкажи, що ти знаєш, що чув у новинах.
Я чув, хтось увірвався до будинку Смартів.
- Гаразд. - Забрав Елізабет.
- Гаразд. - І тепер я підозрюваний номер один.
Тижні минали без відповідей. Чи знає ця людина, де Елізабет?
Людина з довгою історією злочинів
одразу потрапила в топ списку підозрюваних у справі Смартів.
Річард Ріссі був жорстоким злочинцем.
Навіть стріляв у мого друга-поліцейського під час пограбування аптеки.
Я й гадки не мав, що Річард був злочинцем.
Його порекомендували з церковного центру працевлаштування.
Я був шокований.
Білий «Джип Черокі» 1990 року,
переданий Річарду Ріссі Едом Смартом за роботу,
залишається потенційно ключовим доказом.
Ми з'ясували, що на «Джипі» з'явилося чимало пробігу
саме в час викрадення Елізабет Смарт.
Кілька сотень кілометрів.
Він здійснив довгу поїздку в ніч викрадення
чи наступного дня.
Але він не мав розумного пояснення для такого пробігу.
Річард забрав її в тому автомобілі кудись
і залишив десь, звідки вона не могла вибратися?
Хтось бачив, як він виймав з авто інструменти для копання
у той час.
Чи не сховав він тіло, закопавши його?
Якщо б ти був там, робив це, а вона прокинулася, що б ти зробив?
Я б не сидів тут і не розповідав тобі, друже.
Поліція сказала: «Ми на 99,59% впевнені, що це наш клієнт».
Усе склалося докупи. Це має сенс.
Але ось що. Єдиний свідок сказав, що це не він.
Мене не пускали дивитися новини,
але одного дня я побачила репортаж по телевізору про можливих підозрюваних,
і там показали фото Річарда Ріссі.
Поліція вважає потенційним підозрюваним…
Він багато працював у нас удома.
Він завжди був дуже милий.
І я просто знала, що не Річард Ріссі був тієї ночі в моїй спальні.
Річард Ріссі не був тим, хто в червні 2002 року викрав мою сестру.
Мері Кетрін була впевнена, що це не Річард Ріссі.
Але правоохоронці були переконані, що Ріссі — головний підозрюваний.
Мері Кетрін спала. Вона могла бути не зовсім при тямі.
У звітах сказано, що її очі були заплющеними під час викрадення.
Може, вона не зрозуміла, що це був Ріссі.
Я б від усього серця попросив Річарда
або очистити своє ім'я, або сказати, де Елізабет.
Я…
Наша родина пережила пекло,
і я хочу, щоб це закінчилося.
24 ЛИПНЯ
7 ТИЖНІВ ПІСЛЯ ВИКРАДЕННЯ
Коли нам розповіли про Річарда Ріссі, здавалося, що є якийсь прогрес.
Усе розвалилося 24 липня.
Хтось намагався вдертися до будинку тітки й дядька Елізабет Смарт.
Справді, сітку розрізали у вікні спальні
18-річної кузини Елізабет.
Детективи відтоді працюють понаднормово,
щоб з'ясувати, хто це зробив і чому.
Коли я прибув на місце, я помітив,
що біля вікна стояло два стільці,
так само, як той один під стіною в будинку Елізабет.
Збіг був неймовірний.
Скільки людей намагаються вдертися в дім і викрасти людину?
Який тут зв'язок? Чому саме наші родини?
Це міг бути той самий злочинець із тим же способом дії,
або хтось, хто знав про місце злочину
і стілець у домі Елізабет,
і зробив це як жарт або жорстоку імітацію.
Але ми так не вважали,
бо про стілець, приставлений до будинку Елізабет,
ніколи не повідомляли публічно,
тож це не міг бути просто жарт.
Те, що Річард Ріссі був у в'язниці, коли це сталося,
і те, що Мері Кетрін казала,
змусило мене відчути,
що ми, мабуть, не ту людину знайшли.
Річард Ріссі був дуже загадковою особою.
У нього було багато шансів виправдатися, але він цього не робив.
Він не сказав нам, звідки ті кілометри.
У нас не було прямих доказів, що це він,
і ми відчайдушно намагалися знайти Елізабет.
Тож ми привели його з адвокатом і сказали,
що якщо він розкаже, де був і що робив із «Джипом»,
і якщо це не вбивство чи викрадення,
у нього буде імунітет від переслідування.
Хочеш, щоб я вигадав якусь дурню?
Ні, я не хочу, щоб ти вигадував.
Тоді, чорт забирай, повір мені.
Але забагато речей не сходиться.
Дізнайся, хто, у біса, це зробив.
Ми провели допит, щоб дати імунітет,
і вони з адвокатом це обмірковували,
коли мені зателефонували й сказали:
«Річарда щойно відвезли до лікарні.
Він знепритомнів у камері, і справи кепські».
У Юті поліція каже, що головний підозрюваний
у зникненні 14-річної Елізабет помер.
Від інсульту чи аневризми в камері.
Які таємниці він забрав із собою?
Мене нудило від цього.
Наш найімовірніший підозрюваний помер.
Усе, що він знав, зникло разом із ним.
Це завело нас у глухий кут, з якого важко було вибратися.
У правоохоронних органах ти зводиш емоційну стіну,
і та стіна почала падати на мене,
і я почав дуже емоційно вболівати за справу Елізабет.
Зателефонував Корі й сказав, що в Річарда стався аневризм.
Був момент шоку.
Якщо він щось із нею зробив, ми, можливо, ніколи не дізнаємося, що сталося.
Я завжди казав Еду й Лоїс: «Не здавайтеся».
Але, якщо чесно, всередині…
…я вважав, що дуже малоймовірно,
що ми отримаємо щасливий фінал у цій справі.
Здавалося, що це програшна битва,
але я мав це непереборне відчуття, що Елізабет усе ще десь там.
Пам'ятаю, як одного недільного дня повернувся з церкви.
Ми з Лоїс сідали й читали листи, що надходили,
а потім заснули.
Мені наснилося, що Елізабет повернулася в наше життя.
Боже мій.
Усе скінчено.
Вона тут, і з нею все гаразд.
І це почуття було таким ейфорійним, що я був приголомшений.
Якби я міг колись про щось просити в житті,
це було б повернення Елізабет додому.
Тож коли я думав, що вона десь там
і переживає якесь пекло,
я всередині знав, що ми не можемо здаватися.
Обличчя Солт-Лейк здається дуже мормонським,
але є й контркультура до мормонської культури.
У ті часи було багато підпільних танцювальних вечірок.
А десь у 2002 році
кожні другі вихідні влаштовували вечірки в когось удома.
Звісно, був алкоголь. Багато трави, грибний чай.
Кислота тоді була непогана.
Це була досить типова ніч,
і заходять троє людей.
Чоловік і дві жінки, усі в білому вбранні,
а в жінок були хустки на обличчях, видно було лише очі.
У молодшої жінки були блакитно-сірі очі.
Після викрадення моєї сестри я дуже боялася засинати.
Тато мусив заходити й укривати мене,
і поки я його чекала, я гортала книжки
або ламала голову, хто міг забрати Елізабет.
Однієї ночі, через чотири місяці після викрадення Елізабет,
я гортала «Книгу рекордів Гіннеса».
І з якоїсь випадкової причини…
…у той момент…
…у голові спливло ім'я…
…і я одразу зрозуміла,
що це той, хто був у моїй спальні в червні 2002 року.
Це той, хто викрав Елізабет.
Люди в довгих мантіях — це не дивина.
То був час самовираження.
«Заходьте. Що ви тут робите?
Розкажете про себе? Випиймо?»
І чоловік сказав: «Я можу випити, але жінки не будуть».
Він мав ауру влади, манію величі.
Я повернувся до молодшої жінки праворуч:
«Що ти робиш? Цей хлопець…
Цей чоловік, із яким ти прийшла, здається трохи владним».
А старша жінка сказала щось на кшталт:
«З нею не можна говорити».
Вона була досить різкою, і на цьому я відійшов.
Я такий: «Боже, ми просто дозволимо цим людям…»
Я подумав, що вони диваки.
ЕЛІЗАБЕТ
ВЕРЕСЕНЬ
5 ЧЕРВНЯ
ДЕНЬ 1
Почнімо?
Так.
Улітку 2002 року мені було 14 років.
Я так раділа, що середня школа залишилася позаду.
Але це багато
щасливих спогадів, щасливих почуттів.
Тієї ночі я пам'ятаю голос чоловіка.
«У тебе ніж біля горла. Ні звуку.
Вставай і йди зі мною».
Я була нажахана.
Чи він мене скривдить? Чи вб'є?
Я сподівалася, що батьки прокинуться, але ніхто не прийшов.
Він повів мене через задній двір.
Ми пішли стежкою,
і я пам'ятаю, як думала: «Куди він мене веде?»
Я так хвилювалася, що втрачаю шанс утекти.
Я спитала, чи він збирається зґвалтувати й убити мене,
бо думала, що це він і планує.
Тоді я хотіла, щоб він зробив це якомога ближче до мого дому,
щоб батьки могли мене знайти.
У нього була така жахлива посмішка,
він глянув на мене й сказав: «Я поки не збираюся тебе ґвалтувати й убивати».
А потім ми дійшли до посадки…
…і з намету вийшла жінка.
Чоловік вигукнув ім'я Гепзіба,
і вона підійшла до мене й обійняла.
Вона мала інакший вигляд, ніж будь-хто, кого я зустрічала.
На ній була довга туніка й головний убір.
Вона зняла з мене взуття,
а потім почала змивати бруд із моїх ніг.
А потім спробувала розстебнути мою піжаму.
І я пам'ятаю, як схопилася за ґудзики,
а вона сказала: «Якщо не перевдягну тебе, я покличу його,
і він зірве з тебе одяг».
Вона подала мені халат, такий, як у неї.
Вона зібрала мою піжаму й спідню білизну,
підвелася й вийшла з намету.
Я пам'ятаю, як відчувала, що…
…наче наближається моя доля.
Я плакала.
Мені було страшно.
Це його точні слова.
Він сказав: «Я проголошую тебе своєю дружиною
перед Богом і його янголами як свідками».
Я закричала: «Ні».
А він подивився на мене й сказав:
«Якщо ти ще раз так закричиш, я тебе вб'ю.
Якщо це допоможе тобі не кричати, я можу заклеїти тобі рота скотчем».
Я намагалася пояснити, що це неправильно.
Він не може просто викрасти мене й одружитися.
Це незаконно. Мені лише 14 років.
І він на все відповідав однаково:
«Тепер час завершити наш шлюб».
Я пам'ятаю, як думала: якщо зможу його затримати достатньо,
хтось мене врятує.
Але він штовхнув мене на землю.
І, знаєте, я жила таким невинним життям.
Я думала, якщо перевернуся на живіт,
він не зможе мене зґвалтувати.
Але хай що я робила, це не мало значення.
Зрештою, він мене зґвалтував.
І я пам'ятаю сильний біль. Пам'ятаю, як благала його зупинитися.
А коли він закінчив,
він встав і посміхнувся, наче це для нього дрібниця,
і вийшов із намету.
А я залишилася лежати на землі.
І я…
Я пам'ятаю, як дуже боліло фізично.
Пам'ятаю, як глянула вниз і побачила кров, що стікала по стегнах.
А потім, мабуть, знепритомніла.
Наступне, що пам'ятаю, — щось стиснуло мої щиколотки.
Пам'ятаю, як у той момент благала його не заковувати мене,
казала, що не втечу.
А він такий: «Я знаю, що ти не втечеш,
але я прибираю спокусу з твого шляху».
Чоловік, який мене викрав, він був схожий на Распутіна.
Він сказав, що його звати Еммануель Девід Ісая.
А жінку звали Гепзіба Елада Ісая.
І в нього були власні священні тексти.
Він сказав, що Бог наказав їм викрасти сімох молодих дівчат.
І я була першою із семи.
Він казав, що моя сестра, мабуть, стане однією з його дружин.
Або моя кузина Олівія.
Я була нажахана.
Я думала, чи моя родина вже прокинулася.
Чи вони вже знали, що мене немає.
Чи мої однокласники саме зараз святкують випуск?
Я виросла в дуже релігійній родині.
Не знаю, скільки разів мені казали: «Жодного сексу до шлюбу».
Але ніхто не пояснював мені різницю між
добровільним сексом, близькістю й зґвалтуванням.
Мені було дуже соромно.
І відчувала себе брудною.
Я думала, якщо моя родина дізнається, що зі мною сталося,
чи захочуть вони мене повернути?
Може, краще, якщо мене взагалі ніхто не знайде.
Влада почала загальнонаціональні пошуки.
Тисячі волонтерів допомагають шукати дівчинку.
Деббі Норріс влаштувала…
З часом Еммануель приносив газетні статті чи плакати про зникнення.
І я точно пам'ятаю, як він казав:
«Увесь Солт-Лейк тебе шукає.
У кожному вікні Солт-Лейк — твоє фото.
Але вони ніколи тебе не знайдуть, бо ти в мене».
Але одного дня я раптом, пам'ятаю,
дуже тихо почула своє ім'я.
Елізабет!
Воно було тихе, але я все ще його чула.
Еммануель завів мене в намет і витягнув ніж.
«Якщо хтось увійде в цей табір,
ось ніж, яким я їх уб'ю. І це буде твоя провина».
Я чула своє ім'я лише кілька разів.
А потім воно затихло, і я більше його не чула.
Не було нічого дивного в тому, що я прокидалася від його зґвалтування.
Я перейшла від того, що ніколи не тримала хлопця за руку,
до зґвалтувань щодня, по кілька разів на день.
Після цього він молився хвилин 45.
Він використовував Бога, щоб виправдати свої дії.
Але найбільше він любив владу. Любив відчувати, що все контролює.
Щодня він мене принижував.
А жінка, Гепзіба, його підтримувала.
Коли він вів мене до джерела, де ми брали воду,
він тримав мотузку і вів мене, наче собаку.
Мене змушували пити пиво за пивом, аж поки мене не починало нудити.
І він залишав мене там, обличчям униз, у моїй блювоті.
Він часто мені погрожував,
казав, що якщо я не робитиму того, що він хоче,
мене вб'ють.
А якщо не вб'є мене, то вб'є мою родину.
Я весь час думала, що робить моя родина.
Я легко уявляла, як мама їздить районом
на своєму золотому універсалі, шукаючи мене.
Доброго ранку, Едварде.
Згадуючи тата, він завжди мав такий…
Не знаю, легкий блиск в очах.
Це змушувало мене відчувати себе трохи особливою.
Я намагалася згадати все, що могла.
Намагалася закарбувати їх у пам'яті.
Я зрозуміла, що маю заради чого виживати.
5 ЧЕРВНЯ
12 ЖОВТНЯ
ЧОТИРИ МІСЯЦІ ПІСЛЯ ВИКРАДЕННЯ
Ми з Лоїс пішли кудись увечері.
А коли повернулися додому,
Мері Кетрін сказала: «Здається, я знаю, хто це».
І додала: «Це був Еммануель».
А я такий: «Еммануель?»
Ед мені телефонує:
«Не повірите. Мері Кетрін знає, хто це».
Еммануель.
А я кажу: «Гаразд, а хто такий Еммануель?»
Ти казала, що зустріла його на вулиці. Знаєш, на якій саме?
У центрі. Там, де багато бездомних.
Минулого року Лоїс возила дітей у центр.
І вони бачили цього бездомного,
який ходив і проповідував слово Боже.
А коли ти наступного разу бачила цього чоловіка?
Коли він прийшов до нашого дому.
Лоїс сказала йому: «Якщо треба робота, ось візитка мого чоловіка».
І ця людина допомагала мені з домом.
Я подумав, що це момент прозріння.
Це було, чесно кажучи, радісно. Ми щось маємо.
Еммануель був тим чоловіком у спальні?
Я не зовсім упевнена. Може, і він.
Не зовсім упевнена, але, може, він?
Мері Кетрін ще раз опитали.
Але, якщо чесно, її спогади про Еммануеля як викрадача
викликали недовіру в слідчих.
Це базувалося на впізнанні голосу, що є доказом,
але не вважається дуже надійним.
До того ж, контакти Еммануеля з родиною
обмежувалися кількома годинами багато місяців тому.
Тож були припущення, що її пам'ять може бути неточною.
Ми не впевнені, кого бачила Мері Кетрін
і чи вона точно знає, кого бачила.
Він висуває цю нову ідею
чи сенсаційну новину в цій справі, а це не так.
Господи, що ще вам треба?
У вас є ця дитина, яка була в тій кімнаті
і бачила, як забирають її сестру,
яка виходить і каже: «Я думаю, це він».
Я, знаєте, не був переконаний.
Еммануель не був у жодному зі списків,
які ми розслідували.
Він був там лише три години одного дня
і навіть не повернувся за оплатою.
Але ми почали це відпрацьовувати.
Усе, що могло привести до Елізабет.
Поліція запросила художника-фотороботиста,
і ми говорили про те, як виглядав той чоловік,
а вона малювала, поки ми розмовляли.
Я дуже сподівався, що з цим малюнком
ми знайдемо Еммануеля.
Важливість поширення інформації серед людей була величезною.
Так, ми просуваємося.
Знайдімо цю людину.
Правоохоронці: «Ні.
Ви не можете це оприлюднити».
Ми вважали, що якщо оприлюднимо це,
можемо сполохати злочинця.
Але тепер ми знали ім'я й мали його фоторобот.
Він середнього зросту, худорлявий, темне волосся, чисто поголений.
ЛИСТОПАД
ЖОВТЕНЬ
ВЕРЕСЕНЬ
СЕРПЕНЬ
Еммануель і Гепзіба сильно посварилися.
Вона злилася, що він ходив у Солт-Лейк і приносив їжу,
а ми сиділи, ховаючись у горах, і голодували.
І зрештою вирішили спуститися в Солт-Лейк.
Це був шанс, що мене впізнають. Може, я втечу.
Ми почали спускатися, і я побачила людей.
Чи це мій шанс на порятунок?
Але якби я була в горах
і побачила трьох дивних людей…
Я б, мабуть, теж не зупинилася привітатися.
Я думала про те, щоб закричати.
Але мені було 14.
З мене місяцями жорстоко знущалися.
Коли я не слухалася, мене ґвалтували. Мені не давали їжі.
Тож коли я наважуся на втечу, я хотіла бути впевненою.
Зрештою ми спустилися з гір.
ТАБІР ЕЛІЗАБЕТ
Я точно знала, де ми.
Я знала всі місця навколо.
Я знала, скільки часу треба, щоб дістатися додому.
БАСЕЙН
ДІМ
Я знала, що можу дійти. Добігти.
Але я так довго була так далеко.
Наче бачила все чужими очима.
Наче в паралельному всесвіті.
Я йшла місцем, яке мало бути дуже безпечним…
…але тепер воно було сповнене небезпек.
Ми пішли до бібліотеки Солт-Лейк, щоб подивитися на мапи.
І раптом до нас підійшов чоловік.
«Я детектив із відділу вбивств, я маю поставити кілька запитань.
Мені треба впевнитися, що ця дівчина — не та, кого ми шукаємо.
Покажіть її обличчя».
Еммануель сказав: «Вибачте, але ні.
Це проти нашої віри. Проти нашої релігії.
Єдині, хто колись побачить її обличчя, — це її майбутній чоловік
і я, її батько».
Я хотіла закричати.
Але Гепзіба схопила мою ногу.
І зрештою детектив…
повірив.
Я не почувалася досить безпечно, щоб закричати.
І той порятунок зник.
Після зіткнення з детективом із відділу вбивств
Еммануель поспішно повів мене назад у гори.
Він був дуже стривожений.
І він вирішив, що нам треба покинути Солт-Лейк-Сіті.
Коли ми віддалялися від Солт-Лейк, я думала про свою молодшу сестру.
Що вона робить? Де вона? Чи спить ще в нашому ліжку?
Я зрозуміла, що, можливо, ніколи не побачу свою родину.
Я, можливо, ніколи не повернуся сюди. Можливо, ніколи…
Знаєте, я можу не вижити.
Я просто хотіла сказати їм:
«Я ще жива. Не припиняйте мене шукати».
ЖОВТЕНЬ
ЛИСТОПАД
ГРУДЕНЬ
І мама, і тато були до нас такі добрі.
Такі розуміючі й турботливі.
Різдво 2002 року,
усі намагаються триматися мужньо.
Мама старалася зробити все якомога нормальнішим для нас.
Але я думала, що ми її більше ніколи не побачимо.
Минуло майже шість місяців із часу зникнення 14-річної Елізабет Смарт
із її дому в Солт-Лейк-Сіті, Юта.
Пам'ятаю, одного дня я був у храмі й почув, як хтось сказав:
«Ти віриш Еду Смарту?
Знаєш, він усе ще думає, що вона жива».
Є відчуття, що це розслідування зупинилося чи застопорилося?
Ні, воно не зупинилося. Воно не застопорилося.
Наприкінці 2002 року
мені запропонували посаду шефа поліції в Кетчумі, Айдахо.
Я поговорив з Едом і Лоїс, сказав, що не хочу залишати справу на півдорозі.
В Айдахо я повертався з роботи, відкривав комп'ютер
і переглядав усі зачіпки,
сподіваючись знайти щось, що ми пропустили.
Я був одержимий.
Мене це переслідувало.
Боявся, що ця таємниця переслідуватиме мене до могили.
Дякувати богу, родина робила все можливе,
щоб повернути Елізабет.
Після смерті Річарда Ріссі
розслідування викрадення Елізабет Смарт,
схоже, зупинилося.
Поліція витратила тисячі людино-годин, щоб знайти Елізабет,
мабуть, більше, ніж на будь-що в історії Юти.
Напевно, вони вважали, що знайшли винного,
Річарда Ріссі.
Усі ми хотіли вскочити й закричати:
«А як щодо Еммануеля?»
Ось людина, яка була в тій кімнаті,
яка сказала: «Це не Річард Ріссі».
«Це Еммануель».
Ми хочемо знайти цю людину.
Вісім місяців ми не суперечили поліції,
хоча було багато причин для гніву.
Але ми не збиралися залишати все на владу.
Це наша найбільша зачіпка.
А тепер у нас сенсаційні новини у справі викрадення Елізабет Смарт.
Я знаю в серці, я абсолютно впевнений, що хтось там знає
щось про це.
І ми оприлюднили фоторобот.
Звісно, це підігріло інтерес.
Потрібна лише одна людина, яка знає якусь інформацію,
щоб усе закінчилося.
Через кілька днів після пресконференції
мені зателефонував чоловік і сказав, що, можливо, знає, хто такий Еммануель.
Він прочитав це в Deseret News, бачив фоторобот.
Сказав, що в нього мурахи побігли.
І подумав, що це може бути його зять.
Особисто я був би дуже здивований, якби він мав до цього стосунок.
Але він достатньо божевільний,
щоб це було можливо.
Я знаю, що в нього є тіпі, яке він ставив у горах.
Але він ніколи не казав родині, де саме.
Так.
Якщо він справді до цього причетний,
є хороший шанс, що вона ще жива.
Нічого собі.
Божевілля.
Ми подумали: це головний підозрюваний, і ми мусимо знайти цього виродка.
Усе, що він сказав, ідеально збігалося.
Том попросив надіслати фотографію.
Це Еммануель.
Браян Девід Мітчелл.
Телефон задзвонив.
Спершу я перевірив Браяна Девіда Мітчелла за допомогою ПК
і виявив, що, як не дивно,
його заарештували за крадіжку пива в мережевому магазині.
І, на щастя, вони зробили його полароїдне фото
під час арешту.
Він був одягнений як мандрівний фундаменталістський проповідник.
На ньому була довга мантія й довга борода.
І разюче в цій фотографії те,
що його арешт відбувся в період, коли викрали Елізабет.
Тож поліція його тримала, але відпустила.
Це було страшенно прикро.
Коли я побачив його фото, зрозумів, що знаю цього хлопця.
Я зустрічав його багато разів, коли він жебракував.
І з ним була жінка, яка здебільшого тримала ляльку,
і це було дивно.
Тож я склав листівку, яку ми могли поширити містом.
Там було три-чотири його фото «Розшукується для допиту».
Раптом уся родина відчула напругу.
Усі намагалися знайти цього хлопця.
Почали надходити зачіпки, і ми змогли простежити пересування Браяна
за останні пару років.
Він був одружений із жінкою на ім'я Ванда Барзі.
Вони багато подорожували пішки по Сполучених Штатах,
проповідуючи Євангеліє, як вони його тлумачили.
Він вважав себе пророком божим.
Останніми роками він, здається, дедалі більше був схильним до насильства.
Зателефонувала колишня дружина Браяна Мітчелла,
і ми дві години сиділи й говорили про Браяна.
Ми дізналися, що він небезпечна людина.
Вона боялася мишей,
тож він убив купу мишей і поклав їх у піч,
щоб, коли вона відкриє піч, там були мертві миші.
І були давні звинувачення в тому, що він ґвалтував дітей.
Серце розривалося від думки, що могла переживати Елізабет.
У нас була одна й лише одна мета —
знайти Елізабет і повернути її додому.
Ми йшли по нього. Жодної пощади на цьому етапі.
Ми знайдемо цього хлопця.
Ми почали роздавати ці листівки,
і одна з моїх дочок сказала, що її друзі бачили дивних людей у вуалях
у закладі під назвою «Супер Салад».
Тож ми пішли туди й поговорили з офіціанткою.
«Ми думаємо, що це може бути той, хто викрав Елізабет».
А вона каже: «О, так, люди Ісуса.
Вони заходили, їх було троє.
І одна з них була дівчинкою».
Її прикривали вуаллю,
але, очевидно, щоб поїсти, вуаль трохи спускали.
І вона сказала: «Томе… Я думаю, це була Елізабет».
І я відчув, наче мене вдарило.
Я впав на коліна. Сказав: «Боже мій, вона жива».
Громадськість — це найкращий ресурс.
У нас було кілька людей, які його бачили.
Ми знали про вечірку, на якій вони були.
У мене мурахи лише від думки,
але ти ніколи не чекаєш викрадення.
Я відчував себе повним ідіотом. Наче сліпий.
Світло ставало дедалі ближчим.
Вона там, і вона ще жива.
Але з жовтня не було підтверджених повідомлень про нього.
СОЛТ-ЛЕЙК-СІТІ
САН-ДІЄГО
БЕРЕЗЕНЬ 2003 РОКУ
ДЕВ'ЯТЬ МІСЯЦІВ ПІСЛЯ ВИКРАДЕННЯ
Вони вибрали містечко поблизу Сан-Дієго, яке називається Лейксайд.
І мене довго тримали в цьому таборі.
Зґвалтування було жахливим.
Але іноді я думала, чи слухати його не було ще гіршим.
Він без упину торочив, який він особливий,
як важко робити ці речі, які за інших обставин
були б неправильними, і він не хотів цього робити,
але мусив, бо бог йому наказав.
Однієї ночі він почав говорити про місця, куди вони збиралися,
міста, як-от Нью-Йорк, Бостон, далеко від Заходу.
І я пам'ятаю, як сиділа там, слухаючи їхню розмову про це,
і думала: якщо ми поїдемо в якесь інше велике місто,
мене, мабуть, ніколи не знайдуть.
Тож я втрутилася.
«У мене таке відчуття.
Я думаю, ми, можливо…
маємо повернутися в Солт-Лейк.
І я знаю, що Бог не говорив би зі мною,
але я знаю, якщо ти запитаєш його,
він підтвердить тобі, чи це правильний шлях,
бо ти справді його слуга, і ти справді його пророк».
А він повернувся до мене й каже: «О, ну….
Бог нарешті почав із тобою працювати.
Тепер, коли ти усвідомила свою нікчемність,
ми маємо повернутися в Солт-Лейк».
12 БЕРЕЗНЯ
Якщо ви можете допомогти знайти Браяна Девіда Мітчелла для допиту,
зателефонуйте за номером 1-800-CRIME-TV.
Ми вийшли з автобуса в Сенді, це на південь від Солт-Лейк.
Я була замаскована,
і Еммануель сказав, що поведе мене назад у гори.
Мені більше не дозволять спускатися.
911.
Кому дзвонити, якщо я думаю, що бачу того Еммануеля, якого шукають?
У 2003 році я був сержантом патрульної служби поліції Сенді.
Я почув, як диспетчер оголосив, що хтось зателефонував
і сказав, що, можливо, бачив Елізабет Смарт
із трьома людьми на Стейт-стріт.
Ми отримували багато дзвінків протягом місяців,
і всі вони виявлялися хибними.
Тож, якщо чесно, я дуже сумнівався, що це правда.
Ми почали йти тротуаром.
Поліцейське авто під'їхало й зупинилося біля нас.
Потім під'їхало ще кілька.
Офіцери почали допитувати моїх викрадачів.
Усі троє сказали, що не мають жодних документів.
Вони посланці бога.
Дівчина точно була замаскована. На ній була жахлива перука.
Її відповіді не мали сенсу. Видно, що вона дуже нервувала.
Тож ми відвели молодшу дівчину в це місце,
відокремивши всіх приблизно на десять метрів одне від одного.
Цей офіцер був такий наполегливий у своїх запитаннях.
«Тут одна дівчина. Її давно шукають».
«Родина не втрачає надії. Ти хочеш додому?»
І звісно, я хотіла.
Але мої викрадачі були поруч.
Я була нажахана.
Мені треба була найбезпечніша відповідь, яку я могла дати.
І я кажу: «Заради цієї нації,
заради твоєї родини, просто скажи, що ти Елізабет».
А вона глянула на мене й сказала: «Ви сказали».
Я ніколи не чув таких слів.
Але я сказав: «Сприйму це як згоду».
Потім ми посадили її на заднє сидіння авто офіцера Джонса.
У той момент вона почала плакати.
Мені подзвонили: «Виїжджай якомога швидше.
Не зупиняйся, нічого не роби. Просто приїжджай сюди».
І я нарешті туди дістався.
Я зайшов у ці двері,
а там стояв ряд офіцерів по стійці «струнко».
І коли я проходив повз них, усі казали:
«Боже, благослови вас, пане Смарте. Сподіваємося, усе буде гаразд»
і всі ці слова.
Тож я дійшов до кінця, повернув за ріг, а там Кордон Паркс.
І Кордон сказав мені: «Еде,
ми справді думаємо, що знайшли Елізабет».
Я божеволію всередині.
І ми відкриваємо ці жовті двері,
а там на дивані сидить молода жінка.
Це не та дівчинка, яка покинула мене дев'ять місяців тому.
Вона була юною дівчинкою,
а переді мною була ця молода жінка.
Її обличчя було засмагле, набрякле,
волосся заплетене в коси.
Мій мозок гудів.
І я сказав: «Елізабет, це справді ти?»
А вона відповідає: «Так, тату».
І я обійняв своє диво.
Мені знадобилася хвилина, щоб відповісти. Я думала, що потрапила в біду,
Але нарешті мій тато був там і він збирався захистити мене.
І що б не сталося, він не покине мене.
І все буде гаразд.
Пам'ятаю, як мене забрали зі школи.
Мій старший брат, Чарльз, сказав, що її, можливо, знайшли.
Було просто це відчуття захвату, щастя.
Просто благоговіння в той момент, що вона справді тут.
Пам'ятаю, як я раділа, побачивши сестру й братів.
Мама тримала моє обличчя в долонях, і ми всі плакали.
Я хотіла кричати на весь голос.
Не можу передати, як я був вдячний у той момент,
коли почув, що її знайшли.
Усе скінчено.
Знову побачивши мою родину…
…я згадала, що все, що сталося,
не применшило моєї цінності чи гідності. Наче…
…ті чудовиська ніколи не могли цього відібрати.
Диво Юти. Елізабет Смарт жива й здорова після дев'яти місяців.
15-річну Елізабет Смарт знайшли живою сьогодні.
Через 280 днів після її викрадення.
- Наче повернулася з мертвих. - Історія кидає виклик усім шансам.
Багато людей по всій країні розплакалися.
Настрої в Солт-Лейк-Сіті піднесені.
Це реально.
Усі допомагали. Усі молилися.
Ми дякуємо Богу за всіх, хто шукав, за всіх людей.
У світі, мабуть, за жодну дівчинку не молилися більше, ніж за Елізабет.
Дякуємо за відповідь на ці молитви.
Дякую.
Мері Кетрін — наша героїня.
Я пам'ятаю, як раділа, повернувшись додому.
Я прокидалася кілька разів тієї ночі,
а мої батьки стояли наді мною,
щоб переконатися, що я тут.
Телефон задзвонив. Один детективів сказав: «Корі, її знайшли».
Це відчуття полегшення було просто нереальним.
Я доїхав із командою CBS News до табору.
Я стояв на краю й відчував нудоту.
І я відчував, що ми підвели її, не знайшовши раніше,
і не врятувавши від більшості того болю.
Як правоохоронці ми мусимо визнати, що не маємо всіх відповідей,
і не можемо вдавати, що маємо.
Дякувати богу, її родина пішла всупереч рекомендаціям
поліції щодо оприлюднення фоторобота.
Ця справа стосувалася найдивніших людей, яких я зустрічав.
Я ніколи не брехав. Усе, що я вам сказав…
Тоді скажи правду. Як Елізабет опинилася з тобою?
Скажи правду, зараз.
Силою бога вона була передана нам.
Щоразу, коли ми підходили до того,
щоб він визнав свою злочинну поведінку,
він починав свою тираду.
- Я слуга Господній. - Ні.
І я робив лише те, що мені наказано.
Він був дуже хитрий.
Геть від мене, Сатано!
Я не Сатана, і я тут. Я Кордон Паркс.
Геть від мене, Сатано!
Я хочу раціонального пояснення…
Геть від мене, Сатано!
Браян Девід Мітчелл — жахливий педофіл,
який виправдовує себе богом,
і він здатен на все.
Я не думаю, що він був психічно хворий.
Але я вважаю, що він прикидався таким, і це спрацювало.
Суддя окружного суду постійно відкладав суд.
Уся справа була дуже прикрою.
Але це дало Елізабет час.
Час для зцілення.
- Привіт. - Привіт.
Моя родина, звісно, дуже хвилювалася,
намагаючись допомогти мені рухатися далі
і зібрати уламки мого життя.
Але коли я повернулася, я боялася чоловіків.
Я боялася багатьох речей,
і я досі не чула, щоб хтось говорив про,
скажімо, зґвалтування чи знущання.
Тобто, це просто не було звичайною розмовою,
тож я відчувала сором і збентеження через те, що сталося,
хоча знала, що це не моя провина.
Легко було думати: «Я мала втекти, мала зробити те, мала зробити це».
Прикро, що в нас тут немає обох твоїх арф.
О, ну що ж.
Як часто ми збираємося разом?
Мені зіграти на фолк-арфі?
Твоя черга грати на фолк-арфі. Це завжди на мене лягає.
- Це риба з картоплею? - Так, вона.
Коли Елізабет повернулася додому, це був радісний час,
але також важко було повернутися до нормального стану.
Але що таке нормальний стан?
Ми багато чого робили разом.
Мама відіграла величезну роль, допомагаючи мені осмислити те, що сталося.
Але тепер вона готова залишити це в минулому.
Ще одне Різдво, коли я отримала купу справді гарних м'яких іграшок,
а потім ти всі їх закинула в мішок.
Так, але якщо трохи перемотати назад,
мама казала, що я нічого не можу робити, поки наша кімната не прибрана.
Ти не залишила мені вибору.
Я відчуваю, що найбільше допомагав
час, проведений із родиною.
Але справа тягнулася роками.
2003 РІК
Здавалося, що система налаштована проти мене.
І я подумала, що це триває майже десять років. Це мусить закінчитися.
2010 РІК
Байдуже, чого це коштуватиме.
Байдуже, якщо треба сидіти в суді щодня місяцями.
Якщо це завершить справу, я це зроблю.
10 ЛИСТОПАДА 2010 РОКУ
Сама Елізабет Смарт дала сміливі й відверті свідчення
про своє жахливе випробування.
Я не хотіла з ним зустрічатися.
Але водночас, якби його відпустили,
він точно пішов би за іншою юною дівчиною.
Тож коли нарешті оголосили вирок,
визнали винним, я маю на увазі, це було…
Наче: «Нарешті. Слава богу.
Це закінчено, і я можу залишити це в минулому».
Я так рада стояти перед людьми Америки сьогодні
і давати надію іншим жертвам.
Ми можемо говорити, і нас почують.
Браяна Девіда Мітчелла визнали винним у викраденні
і перевезенні неповнолітньої за межі штатів для сексуальної діяльності.
Його засудили до довічного ув'язнення без права на дострокове звільнення.
Ванда Барзі визнала себе винною у викраденні
і перевезенні неповнолітньої за межі штатів для сексуальної діяльності.
Її засудили до 15 років.
Її звільнили у 2018 році.
Я сиділа й думала, яким би було моє життя, якби мене не викрали.
Я завжди мріяла знайти когось, хто мене любитиме,
знайти когось, кого любитиму я.
І…
І це здійснилося. Я справді знайшла когось.
І ми одружилися, і в нас є родина.
З часом я почала публічно говорити про те, що сталося.
Я просто відчувала, що це мусить мати мету.
Це мусить принести щось хороше у світ.
Але у всіх нас є вибір.
Ми можемо залишитися в ліжку й натягнути ковдру на голову
або ж можемо рухатися далі.
Я можу говорити про те, що завдало мені болю,
і про те, що було важко подолати.
Я хотіла, щоб ті, хто вижив, знали, що їм немає чого соромитися.
Щоб вони знали, що вони не самі,
що є інші люди в цьому світі, які це пережили
і які можуть зрозуміти.
З часом я почала усвідомлювати, що я сильніша, ніж думала.
Це зайняло багато часу.
У мене бувають хороші дні. Бувають погані.
Але я налагодила кращі стосунки із собою.
Мій внутрішній голос змінився з
«Ти мала зробити це або могла зробити те»
на «Ти це подолаєш».
«Ти можеш. Ти сильна. Продовжуй».
Ти можеш пережити все, що трапиться на шляху.
Фонд Елізабет Смарт продовжує працювати задля соціальних змін
і підтримувати тих, хто вижив, у боротьбі проти сексуального насильства.
Якщо ви або хтось із ваших знайомих пережив сексуальне насильство,
інформація та ресурси доступні на сайті www.wannatalkaboutit.com
Переклад субтитрів: Аліна Новосаденко