Downloaded from YTS.LT
Ez az emberélet útjának kereszteződése,
Official YIFY movies site: YTS.LT
amit a piros, fekete és zöld színek védenek.
2019. OKTÓBER 27. KENNEDY CENTER AZ AMERIKAI HUMORISTÁK MARK TWAIN-DÍJA
Puhány kölyök voltam.
Érzékeny voltam, könnyen elsírtam magam, és féltem a bunyótól.
Anyám mindig azt mondta nekem, nem tudom, emlékszel-e rá,
de többször is mondtad ezt.
Azt mondtad: „Fiam, néha oroszlánnak kell lenned,
hogy az a bárány lehess, aki valójában vagy.”
Oroszlánként nyomom a dumát.
ÉLŐBEN A NEMZET FŐVÁROSÁBÓL
BEGURULÁS OKT. 10.
DAVE CHAPPELLE
MŰSORA:
A MEGÁLLÍTHATATLAN FEKA TÖRVÉNY
Köszönöm!
Nagyon köszönöm!
Foglaljatok helyet!
Kényelmesen!
Sok mindenről kell beszélnünk.
El kell mondanom, hogy jött létre ez a műsor.
Tudjátok, hogy Ohioban élek.
Januárban, amikor ezek a fekák, Trump, és Elon...
megcsinálták ezt a DOGE dolgot, és megszüntettek sok kormányzati állást,
a szülővárosom ingatanpiaca 20 százalékot zuhant
az első negyedévben. Nem akarok úgy beszélni, mint egy fehér.
De megcsinálták, nem?
Aztán amikor ez a feka bevetette a Nemzeti Gárdát a szülővárosomban,
és elvette a rendőrséget a polgármestertől,
mi, fekák, ezt nem komáljuk.
De aztán az ohiói kormányzóm elküldte a Nemzeti Gárdánkat,
hogy felügyelje a szülővárosomat.
Azzal hívtam fel ezeket a fekákat: „Begurultam.”
Mert ezek a fickók ki akarják iktatni a csokit Csokoládévárosból.
„Haza kell mennem, amíg az a város, amire emlékszem.”
Aztán Instagramon láttam a tüntetéseket Washingtonban.
Fehér tömegek mondták: „Nem a mi utcáinkon!”
Én meg: „Már túl késő.”
A fehérek beásták magukat. „A mi rohadt utcáinkon nem.”
Ez a feka, Trump úgy beszélt, mintha vacsorázni menne.
Ez nem így megy.
Igen, és meg kell mondanom az igazat.
Nem csak ebben a városban van ez.
Ez történik Kaliforniában, ez történik Oregonban,
ez történik Illinois-ban, és ez történik Memphisben.
A memphisi fekáknak talán szükségük is van rá.
Maradjunk észszerűek! Voltatok Memphisben?
Azok a fekák már elloptak két tankot a Nemzeti Gárdától,
szóval már tudjátok.
Már vágjátok.
Dühösen jöttem ide, készen a harcra, de átvezetve a városon,
tisztának tűnt. Meg kell mondanom. Tényleg tisztának tűnt.
Szebb, mint amikor legutóbb itt jártam.
Ma csak egy fickót láttam szarni az utcán.
Tudjátok mit? Volt nála zacskó. Felszedte.
Vártam, hogy tegyenek valamit a hajléktalanokkal.
Hogy mi a gáz Washingtonnal?
A nemzet fővárosában senki le se szarja a hajléktalanokat.
Őszintén úgy érzem, én vagyok az egyetlen, akit érdekelnek.
Nem tudtok róla, de az elmúlt két évben csendben,
titokban dolgoztam Washington hajléktalanproblémáján,
és kétmillió dollárt költöttem a hajléktalan-projektemre.
Ne tapsoljatok!
Nem osztottam ételt, vagy ilyesmi.
Megtanítottam nekik a „Thriller”-táncot.
Meglátjátok, meg fogtok lepődni halloweenkor.
Sajnálom, hogy nem jöttem haza előbb, de sok dolgom volt Ohioban.
Sokan kérdezik, hogy mit csinálok ott.
Talán nem tudjátok, de elmondom.
Elmondom, mit csinálok. A városnak,
ahol 25 éve élek,
a nagy részét megvettem.
Tetszik ott.
Ohio imádja Trumpot, de ez a város, ahol élek, olyan, mint egy aprócska
Bernie Sanders-sziget a Trump-tengerben.
Ott minden fehér szegény, de ezek olyan
koszos hippi fehérek, csípem őket.
Szeretem őket.
Ők is engem.
Tudjátok, mit tanultam a liberális fehérekről?
Hagyják, hogy a feketék bármit csináljanak,
amíg meg nem veszed a városuk nagy részét.
Arra berágtak.
Gyanakvóak lettek, de tudjátok mit?
Nem hibáztatom őket.
Mert... Nem, komolyan, ha fehér lennék,
és a városban feketék lennének, tudjátok, mit mondanának?
Azt mondanák, hogy dzsentrifikálom a várost.
De arra nincs szó, amit én csinálok velük.
Enyém minden, tesó, minden!
Fiatalon mérges voltam a fehérekre,
mert igazságtalanok.
De most, hogy ennyi ingatlanom van, megértem őket. Ez buli.
Jó odamenni ezzel a fehérekhez: „Szabad itt lennetek?”
„Hívom a rendőrséget.” Ez jó móka.
Annyi ingatlanom van abban a városban,
hogy a fehérek azt hiszik, felelős vagyok a jólétükért.
Ez nevetséges. Én nem vagyok köztisztviselő.
Kapitalista vagyok.
Megyek az utcán a dolgomra,
és odajönnek a bajaikkal. „Dave!”
„Gratulálunk, hogy megvetted az egész rohadt várost.”
„De el kell gondolkodnod az itteni megfizethető lakhatáson.”
Én meg: „Hát, valójában én ki tudom fizetni a házamat.”
„Emiatt neked kellene aggódnod.”
„Mert belegondolva a te házadat is megvehetném.”
„Ha el akarod adni, csak hívj!”
„Begyűjtöm a várost.”
„Begyűjtöm az egész rohadt várost.”
Nem tudom, honnan szereztek pénzt.
De nemrég
ezek a gecik építettek egy vadonatúj tűzoltóállomást.
Honnan szerezték a pénzt? Én meg: „Mi a fasz ez?”
Aztán tudjátok, mit csináltak? Igazi rasszista szart.
El akarták adni a régi tűzoltóállomást
egy árverésen, amikor tudták, hogy nem leszek a városban.
Ez kibaszás.
De ehhez már túl késő.
Az egész városban vannak besúgóim.
A fekák siettek elmondani.
Rohantak hozzám. „Uram, híreim vannak, uram!”
Kérdeztem: „Mi folyik itt?”
„Mit mondasz? Tűzoltóállomás?”
Tesó, megvettem a tűzoltóállomást.
Azt a szarságot átalakítottam előadói és zeneklubbá.
Nagyokat zúzunk. A Clipse is volt ott. Mind ott zúzunk.
Minden hírességet megkértem, hogy lépjen fel a klubban.
Egy partin láttam Mick Jaggert a Rolling Stonesból.
Leültem mellé.
Azt mondtam: „Mick, el kell jönnöd Ohioba fellépni nálam.”
És vevő volt rá. Azt felelte: „Rendben.”
Azt mondta: „Rendben, szeretek klubokban játszani.”
Azt mondta: „Mesélj a városról!”
Én: „Mit szeretnél tudni?”
A Mick Jagger-nézéssel bámult.
Megkérdezte: „Vannak ott csajok?”
A képébe hazudtam. Azt mondtam: „Igen.”
Tudta, hogy valami nem stimmel. Így szólt: „Nem.”
„Ne már, Dave! Tudod, milyen csajokat szeretek.”
Mondtam: „Mick, nem tudom, milyen csajokat szeretsz.”
Erre ő: „De, tudod.”
„Hallottad a zenémet.”
„Vannak ott koszos lábú fehér ribancok?”
Mondtam: „Mick, imádni fogod azt a helyet.”
„Ezek koszt hagynának egy nyilvános medencénél is.”
Mocskos hippipuncikkal foglalkozom.
Egyáltalán nem vagyok drogos.
De a show-bizniszben dolgozom, vágod?
Jártam mindenféle buliban. Őszinte leszek:
szívok füvet, de azt nem tekintem drognak.
Tudjátok, milyen a show-biznisz.
Voltam kokainos és füves bulikban,
mindenfélében, és elmondom az igazat,
amit láttam.
A kokós ribancok sokkal szebbek, mint a füvesek.
A füves ribancokról:
„Te ebben a ruhában aludtál?”
„Mi a fasz van veled?”
Semmi energia nem látszik rajtuk.
Nem hordanak mindig melltartót, úgyhogy lóg a csöcsük.
„Vedd ki a farkad az arcomból!” Így hangzik egy füves csaj.
„Nem fogom leszopni a farkad, ember.”
„Kiszáradt a szám, mint a tapló.”
Szopott már le füves? Undorító, nem?
Mintha egy macska szopná a farkad. Hogy...
Hogy lehet ennyire száraz a szád?
Ribanc, igyál valamit, és próbáld újra!
Igyál egy kis vizet!
Fúj.
Mostanában a hírekben...
Megint kapom az ívet rendesen...
mert felléptem egy humorfesztiválon Szaúd-Arábiában.
Halljátok ezt az ujjongást? Ezek a feketék.
Amerika fehérjei meg dühösek.
El kell mondanom,
sosem éreztem bűntudatot.
Sosem éreztem... nem érzek...
Egyáltalán nincs bűntudatom.
Tudjátok, és Bill Maher, a híres komikus,
ismerem Billt úgy 18-19 éves korom óta,
és sosem mondtam nyilvánosan, de kapja be az a csávó.
Kurvára elegem van a kis önelégült, fehér, tahó kommentárjaiból.
Ezek a gecik úgy tesznek, hogy mikor felléptem Szaúd-Arábiában,
azzal elárultam az elveimet.
- Nem tetted! - Nem, tudom, hogy nem, tudom.
Nem.
Hadd... Hagyjátok, hadd csináljam!
- Biztos vagyok... Nem. - Gyerünk!
Oké, mindenki nyugodjon le!
Tuti, hogy igazam van.
Először is, mit mondtak? Azt mondták: „Nos...”
Azt mondták: „Szaúd-Arábia megölt egy újságírót.”
És nyugodjék békében Jamal Khashoggi!
Sajnálom, hogy olyan szörnyű módon megölték!
De...
És nincsen „de”, tudjátok, pont.
És még valami...
Figyelj, tesó!
Izrael megölt 240 újságírót az elmúlt három hónapban.
Nem tudtam, hogy még számoljátok.
A fekák gúnyt űztek belőlem, mert színpadra léptem Szaúd-Arábiában.
Nem mondtam, hogy írják meg. Csak a színpadon mondtam.
Azt mondtam: „Könnyebb beszélnem Szaúd-Arábiában,
mint Amerikában.”
Erre a fekák megsértődtek.
Szilárdan kitartok emellett. Ne felejtsétek el, min mentem keresztül.
Két évvel ezelőtt majdnem letiltottak itt, az Egyesült Államokban
a transznemű viccek miatt. El kell mondanom valamit.
A transznemű viccek nagyon jól mentek Szaúd-Arábiában.
A fekák nem tudtak betelni vele.
Imádtak. Azt gondoltam: „Merre jártatok eddig?”
A cikkek szerint a humoristák elkurvultak egy diktátornak.
De az összes cikknél az én képem szerepel.
Tudjátok mit? Dühös sem tudok lenni. Mert igazság szerint
több pénzt kerestem, mint az többi humorista.
Már nem is dolgozom a Netflixnek.
Tudjátok, mi az új munkám?
Ülök, és várom az arabok hívását.
„Segíthetek, srácok? Mire van szükségetek?”
Imádok a Közel-Keleten dolgozni.
Ez volt a második fellépésem ott.
Felléptem három hónappal azelőtt Abu-Dzabiban.
Nekik is volt humorfesztiváljuk.
Még sosem voltatok a Közel-Keleten.
Van pár vad dolog, amit talán nem tudtok.
Itt mindenkinek van kutyája, nem?
Ott nem szarakodnak a kutyákkal.
Tudjátok, mit csinálnak? Madaraik vannak, sólymaik, bazmeg.
Azoknak háziállatként sólymaik vannak.
Nem hittem el. A plázában láttam a fekákat sólymokkal.
Azt gondoltam, hogy ez menő.
Itt, Washingtonban láthatunk striciket, akik nőket futtatnak.
És ez...
De ezek madarakat futtatnak.
Mintha azt mondta volna: „Hozz nekem egy nyulat!”
És az a kibaszott madár tényleg hozna egy nyulat.
Ő meg adna a madárnak egy darabot, a többit meg megenné.
Láttam egy fickót egy sólyommal.
Csak dumáltunk mindenről. És nem tudom, miért...
miért jutott ez eszembe.
Valami megszállt. Azt mondtam: „Hadd kérjem kölcsön a sólymot!”
Odaadta.
Odaadta a kesztyűt és a sólymot.
Sok menő dolgot csináltam már életemben,
de a legrocksztárosabb dolog ez volt,
elképesztő érzés.
Besétáltam egy ekkora arénába, 20 000 ember üvöltött.
Egy élő sólyom volt a karomon. A fekák megőrültek.
A tömeg őrjöngött. Ez a nemzeti madaruk.
Én szart se tudok a madárról.
Kiderült,
hogy ez a sólyomfajta a karomon a leggyorsabb élőlény a földön.
Én ezt nem tudtam.
Amikor vadászik, állítólag egyenesen felfelé repül,
majd lecsap, 380 km/óra sebességgel mérték be.
Halálra sújtja a zsákmányát, aztán elrepül, visszajön,
és megszerzi, amit megölt. Ezt nem tudtam.
Amikor sétáltam át az arénán, a tömeg sikoltozott,
de a sólyom nem pánikolt be, mert volt rajta valami maszk,
és csak így nézegetett...
De nem akadt ki.
Nem tudtam, hogy ez a maszk a sólyom kiképzésének a része.
Ha leveszed a sólyomról a maszkot, azt hiszi, itt a vadászat ideje.
Bárcsak mondták volna.
Épp taroltam a színpadon,
a sólyom meg bambán nézett.
„Ez a tesó nem is látja a műsort.”
Szóval levettem a maszkot.
A sólyom teljesen megőrült. Elszabadult a pokol.
A rohadék verdesett, elrepült a karomról.
Először mindenki tapsolt: „Igen!”
Az meg lecsapott 380 km/órával.
Megölt egy ribancot a harmadik sorban.
Egy transznemű ribanc volt. Amikor eltalálta, előugrott a farka.
Mindenki sikoltott. Én meg: „Fenébe!”
Nem tudtam, mit tegyek.
Aztán megjött az arab rendőrség,
és levezettek a színpadról.
Nem értettem, hogy letartóztattak, hogy mit jelent ez.
Nyilván tudják, hogy baleset volt.
És a következő dolog, hogy megvádoltak gyilkossággal.
„Gyilkosság?”
Mi a fasz? Egy baleset volt.
Aztán bíróságra vittek,
és elkezdték felolvasni az összes transznemű viccem leiratát.
Mintha direkt öltem volna meg a ribancot.
„Nem is tudtam, hogy transz,
amíg ki nem ugrott a farka.”
„Ez felháborító!”
„Amerikai vagyok.”
Nem hittem, hogy bajba kerülök, de az ügy végén,
csak ezt értettem:
„Bűnös.” Én meg: „Mi?”
Lepergett az egész életem. Bárcsak sose jöttem volna ide!
Biztos azon tűnődtök, hogy lehetek ma itt.
Nem tudtam, de kiderült,
hogy transzneműt ölni a Közel-Keleten szabálysértés.
Igen, sokkal könnyebb beszélni...
Szaúd-Arábiában.
Jimmy Kimmelt felfüggesztették.
Nem elég, hogy elkaszálták Jimmy Kimmelt,
ennek az FCC-s Carr fickónak volt képe azt mondani, hogy Kimmelnek,
ha vissza akar kerülni a tévébe... nem tudom, hogy Carr mondta-e,
de valaki mondta. Hogy ennek a csávónak adnia kell
a Charlie Kirk Turning Point USA Alapítványának pénzt,
hogy visszakerüljön. Gondoljatok bele! De tényleg.
Elon Musk megvette a választást Trumpnak, mert a Legfelsőbb Bíróság kimondta,
hogy a pénz az szólásszabadság.
Beszélhetsz, amit akarsz, ha fizetsz érte,
de ha arra kötelezik ezt a csávót, hogy fizessen olyannak, amiben nem hisz,
akkor arra kényszerítik, hogy olyat mondjon, amit nem gondol úgy.
És hatmillió... Ó, elnézést kérek!
Figyeljetek, én sok pénzt kerestem.
De Szaúd-Arábiától bármikor elfogadok pénzt,
csak hogy itt nemet mondhassak. Jó érzés szabadnak lenni.
És tudom, hogy az emberek Szaúd-Arábiában
nem mondhatnak ki mindent, amit én igen.
De az üzlet az üzlet, a király azt mondta, hogy beszélhetek.
Úgy fogtam fel, mintha diplomáciai küldetésen lennék.
Puncis vicceket vittem a Közel-Keletre.
Mert ott van sok punci, de nem beszélhetnek róla.
Én megtettem.
Nem az van, mint régen.
Ez a Puff 50 hónapot kapott.
Nem szeretek erről beszélni, de megteszem.
Ez a véleményem Puffyról, és el kell mondanom, hogy elfogult vagyok.
Évekkel ezelőtt megtámadtak a színpadon...
Kaliforniában, a Hollywood Bowlban. Ez már elég rég volt.
Akkor Charlie Kirk még élt és virult.
Ez is egy ok, amiért Amerikában nehéz beszélni, mert ha ebből élsz,
és látod, ahogy Charlie Kirköt meggyilkolják,
az őszintén megrázott.
Charlie Kirk a példás életű fehér srác,
és megölték a szemetet. Azt mondtam: „A fehérek...”
„Még soha nem láttad így őket.”
„Ez már nem játék.”
Emlékezzetek vissza, másnap a hírekben,
amikor még hiányosak voltak az infók, kiálltak, és azt mondták:
„Transzneműeknek szánt üzenetek voltak
a golyókra írva.” Én meg otthon: „Jaj, ne!”
„Végem van, mint a botnak!”
Hetekkel később elmondták, mi volt a golyókra írva.
Az egyikre ez: „Bella Ciao, Bella Ciao,
Bella, Bella, Bella Ciao”.
A másik golyón meg: „Ha ezt olvasod, buzi vagy.”
Én meg: „Tesó, látnom kell ezeket.”
Hogy a faszba ír ez a csávó egész bekezdéseket golyókra?
Mekkorák ezek a golyók? Mi ez a csávó, órásmester?
Rávési a sok szart egy golyóra?
Nem viccelődöm el Charlie Kirk halálát,
de nem tudom biztosan, mit jelent,
és hogy elhiszem-e, amit mondanak róla.
Amit a fehérek gyorsan rávágtak, azt nem hiszem el.
Azt: „Charlie Kirk a mi generációnk Martin Luther Kingje.”
Nem, nem az.
Igen, ez túlzás.
Mindkettőt szörnyű módon gyilkolták meg.
Mindkettőt nyakon lőtték,
de itt véget is ér a hasonlóság.
Mert Charlie Kirk egy kibaszott...
internetes személyiség. Nem, szándékosan.
Alapjaiban nem tud úgy működni, mint Dr. King.
Az internetes arcok negatívak, mert annak kell lenniük.
Senki nem foglalkozik velük,
hacsak nem mondanak olyat, ami felhúzza az embereket.
Ez Charlie Kirk.
El tudjátok képzelni Dr. Kinget úgy viselkedni, mint Charlie Kirk?
„Like-olj, és iratkozz fel!”
„Kövess be még több hasonló tartalomért!”
„Minden feketének szabadnak kell lennie. Vitázzunk!”
A Kongresszus megszavazta...
hogy október 14-e Charlie Kirk-emléknap legyen,
és mindenki megszavazta.
Nem, nem fogom kifütyülni. Emlék... Hé, ne már!
Emlékezzetek a csókára, ha akartok!
És emlékezzetek rá úgy, ahogy akartok.
De a legtöbb kongresszusi képviselő azért szavazta meg,
mert félnek a politikai erőszaktól.
Mondom nektek, Szaúd-Arábiában könnyebb beszélni.
Nemrég felléptem az Államokban, és kiakadtak, mert azt mondtam:
„Talán Puff megússza.” És aztán: „Remélem.”
A közönség meg fújolt.
Nem arról van szó, hogy szerintem Puffnak igaza van,
de amikor megtámadtak L.A.-ben, a Hollywood Bowlban,
az emberek elfelejtik, hogy Puff volt az, aki leterítette a támadómat.
Megmentette az életemet.
Nehéz haragudni rá ezek után.
Voltak biztonsági emberek, de értitek?
Nem álltak készen.
Valami csúszós cipő volt rajtuk.
Kiszaladtak, és az összes megcsúszott és elesett.
Puffy meg elkapta és leterítette a támadót.
Évekkel később, amikor hallottam a babaolajról,
azt gondoltam: „Min csúszhattak el azok a fickók?”
Ezer flakon babaolaj, az rengeteg.
Nem azért állították bíróság elé, mert volt ezer flakon babaolaja,
mert nem bűncselekmény, ha van ezer flakon babaolajad.
Undorító.
De nem illegális.
És mondok nektek valami mást is, amit még nem mondtam... de igaz.
Egy este L.A.-ben... el se kéne mondanom, de baszki.
Voltam Puffy házában.
Nem láttam... Nem láttam semmit abból, amiről a tárgyaláson beszéltek.
Átsétáltam a nappaliján, tiszta volt a ház, a padló tapadt,
semmi csúszós, simán átmentem.
Teljesen átlagos este volt.
Az egyetlen dolog...
így visszatekintve,
de akkor nem jelentett semmit...
Nem gondolkodtam rajta, csak később.
Visszatekintve gáz volt. A hátsó teraszon voltunk,
ittunk, nevetgéltünk, beszélgettünk,
aztán Puff elkezdte lötyögtetni az italát, és azt mondta...
azt mondta: „Szóval, Dave.”
Azt kérdezi: „Mi érdekel téged?”
Ismertek... Én...
„Nem tudom, tesó, könyvek, videojátékok...”
Nem tudtam, hogy ez volt az esélyem megdugni Cassie-t.
Isten áldja őt!
Nem viccelődöm rajta. Szörnyű, amit átélt.
De folyton azt a videót mutogatták róla, amin veri
egy szálloda folyosóján. Szörnyű videó volt.
De nem ezért állt bíróság előtt.
Ha emlékeztek, kifizette, mielőtt a szövetségi vádak felmerültek.
Úgy hallottam, 35 millió dollárt fizetett neki.
Ami nem teszi helyessé, de ne csináljuk már!
Egyes fekák kevesebbért kiálltak Floyd Mayweather ellen.
Nekik 36 percig kellett küzdeniük.
De Cassie nagyon kemény.
Megtette, amit az ellenségemnek sem kívánnék.
Tanúskodott a szexuális életéről. Hú, az kemény.
Isten óvjon minket ettől!
Minden rosszul hangzik, amit nyilvánosan mondasz a szexről.
Még a feleségeddel való sima dugás is.
A bíró megkérdezi: „Mesélje el...”
„Szemből dugta meg a nejét?”
„Igen, bíró úr, úgy.” „Le tudná írni a...”
„Hát igen, belenéztem a hideg, unott szemébe, és aztán én...
aztán félrehúztam a nagy bugyit, és ott az a bozót, ami közönyösen vár,
és én csak... Érti?”
„Átfúrtam magam rajta, érti?”
Cassie-nek sokkal nehezebb volt.
Azok a kérdések... Kérdeztek tőle mindent...
„Sean Combs a szájába pisilt?”
Én meg: „Te jó Isten!” Ő nem habozott.
„Igen, bíró úr. Belepisi...”
Elnézést!
Csináltam valamit,
készültem valamivel, amit ki akarok próbálni.
Nehéz volt, de tényleg akartam...
Ez a karrierem történetének leghosszabb lezárása.
Megcsinálom, de hú, ehhez nagy koncentráció kell,
úgyhogy ne kiabáljatok be, ne zavarjatok, csak élvezzétek!
Nem, ez nehéz, ez... Figyeljetek, lezárni a műsort...
a műsor lezárása a minden,
Washingtonban a műsor lezárása nagyon fontos.
Ma két különböző lezárásom lesz.
Lezárom Washingtonnak, és aztán...
A ribanc úgy visít, mint egy riasztó.
Hallottátok?
Jézus Krisztus!
Oké, aztán utána, ha eljutok odáig,
előadom a szaúd-arábiai lezárást.
Oké, ez lesz a nehezebbik. Technikusok, kérek egy szívességet.
Adjatok valami szexis, kabarés fényt!
- Szeretünk, Dave! - Én is titeket.
Rendben, hadd koncentráljak! Ez...
Meg fogjátok érteni, hogy ez nehezebb, mint...
Nehezebb, mint hinnétek.
Várjatok! Csak kiabáljatok tovább! Adjatok egy italt!
- Szeretlek, Dave. - Én is szeretlek, tesó.
Figyeljetek, ezt azért mondom...
hátha valakinek a közönségben békét hoz.
Tényleg komolyan gondolom, amit mondani fogok.
- Szeretlek. - Tudom, mi a helyzet.
Megértem, hogyan éreznek sokan. Halkítsd le azt!
Tudom, hogy sokan hogy éreztek most.
Nem hallotok?
Hallotok engem?
Ebben jó sok cucc van.
Nem hagy nekem sok időt.
Tudom, mit éreznek az emberek, és remélem, ez békét hoz nektek.
Én is így érzek.
Kétségtelen, 1000 százalékosan kétségtelen, hogy mi mindannyian,
egyénileg és kollektívan is,
valamiféle összeesküvést élünk át, ebben biztos vagyok.
Érzed, hogy valami nincs rendben, vagy úgy érezheted,
hogy „Hé, igazam van ebben? Megőrültem?” Nem, tesó.
Nem, nem őrültél meg. Ez a dolog, amit érzel,
mondom nektek, én is azt érzem.
De a következőt javaslom.
Ha nem tudod, mi az összeesküvés, akkor csak mondd ezt!
A „nem tudom” egy elfogadható válasz.
Sőt, ha nem tudod, akkor az a legjobb válasz.
De ezek a kibaszott találgatások, hogy mi lehet az összeesküvés,
könyörgöm, kérlek, fogd már be!
Mindenki rosszul lesz tőled.
Mondhatod, hogy „úgy érzem”, hogy „szerintem” vagy „gyanítom”,
vagy „nekem úgy tűnik”, de kérlek, ne mondd azt, hogy tudod!
Mert ilyen időkben
abban bízom legkevésbé, aki biztosan tud valamit.
Ez elmebaj.
Elmondom, mit gondolok.
Ez az ország elcsesződött...
1910-ben.
Leszűkítettem a kört egy konkrét csávóra.
Köze van... Majd később gondoljátok át, ne most!
Köze van Jack Johnsonhoz.
Jack Johnson...
volt a világ első fekete nehézsúlyú bajnoka.
És a nehézsúlyú bajnoki cím a mai napig
a sport legtekintélyesebb címe.
De 1908-ban...
csak fehér bokszolóké volt ez a kiváltság.
Nem azért, mintha a feketék rosszabbak lettek volna,
hanem mert egy fehér sem adta meg egyetlen feketének sem a lehetőséget,
hogy hozzáérjen.
Aztán egy Tommy Burns nevű alak lett a nehézsúlyú bajnok.
Tommy Burns nem követte a szabályokat. Kanadai volt.
Azt mondta: „Én vagyok a világ nehézsúlyú bajnoka.”
Egy kanadai. Tudjátok, milyen köcsögök. Mint...
Azt mondta: „Nem Kanada bajnoka vagyok, nem a fehér emberek bajnoka vagyok.”
„A világ nehézsúlyú bajnoka vagyok,
és megvédem a bajnoki címemet minden kihívóval szemben.”
És öregem...
Jack Johnson esélyt kapott, hogy küzdjön
a nehézsúlyú világbajnoki címért,
nem egy amerikaitól, amilyen ő is volt, hanem egy kanadaitól.
Gondolhatnánk, hogy az amerikaiak Jack Johnsonnak szurkoltak,
mivel amerikai volt.
Nem, ez a néger feketébb volt, mint Wesley Snipes.
Tommy Burns volt a legalacsonyabb ember,
aki nehézsúlyú világbajnok lett.
Jack Johnson belépett a ringbe, és fölé tornyosult.
A szart is kiverte Tommy Burnsből.
Sydney-ben, Ausztráliában.
Az összes fehér bokszoló Amerikában azt mondta: „Erről beszéltünk.”
„Ezekkel az istenverte majmokkal verekedni.”
Tommy Burns előtt a nehézsúlyú bajnok visszavonult.
Jim Jeffries volt a neve.
Azt mondták: „Jack Johnson nem az igazi bajnok.”
„Jim Jeffries az igazi bajnok,
és jó, hogy nem harcol,
mert szétrúgná Jack Johnson fekete seggét.”
Szóval, Jack Johnson...
Jack Johnson kihívta Jim Jeffriest.
Londonban történt. Jim Jeffries egy felvonuláson volt Londonban,
és Jack Johnson a fekete seggével kilépett a tömegből.
A feka elegánsan felöltözött. Választékosan beszélt.
Azt mondta: „Idefigyelj, öregfiú, bizony szívesen adnék neked egy maflást.”
Jim Jeffries csak nézett rá. „Mi a fasz?”
Aztán Jim Jeffries egy felvonuláson volt Sydney-ben,
és Jack Johnson megint kilépett a tömegből.
„Idefigyelj, öregfiú, én bizony be akarok neked vinni egy sorozatot.”
Jim Jeffries csak nézett: „Hogy van ennek a fekának útlevele?”
Mondom, ez 1910-ben volt.
Jack Johnson jellemének meghatározó jegye a merészség volt.
Van róla egy történet, egy legenda, ami szerint
egy éjszaka elkapták, mert gyorsan hajtott egy vidéki úton
a Mason-Dixon-vonaltól délre,
és a rendőrök félreállították a fekete Jack Johnsont.
Ez 1910-ben volt.
Repeszthetett vagy 20-22 km/órával.
A rendőrök megállították.
Azt mondták:
„Errefelé 200 dollárba kerül egy fekának, ha gyorsan hajt az útjainkon.”
Akkor 200 dollár olyan volt, mint egy 50 000 dolláros büntetés.
Jack Johnson nem habozott.
Odaadott 400 dollárt, mondván: „Visszafelé is erre jövök.”
Miután hónapokig kitartott...
Jim Jeffries belement.
És Jack Johnson megvédte a címét Jim Jeffries ellen
július 4-én.
Innen jön a „Nagy Fehér Reménység” kifejezés.
Mindent megtettek, hogy találjanak egy fehért, aki helyre teszi ezt a fekát.
Megmondom nektek, július 4-én nem Jim Jeffries volt az az ember.
Jack Johnson szétverte a seggét.
Jack Johnson azt csinálta, amit a bokszban úgy hívnak: „húzta a meccset”,
vagyis kiüthette volna már az első menetekben,
de nem akart végezni. Azt akarta, hogy jól nézzen ki.
De amikor elege lett belőle, mert akkor nem 15 menet volt
egy meccs, addig harcoltak, amíg már nem bírtak harcolni.
Amikor Jack Johnson elunta...
elintézte egy brutális jobb horoggal,
és a felvételen látni, ahogy Jim Jeffries zuhanni kezd,
de aztán a film megszakad.
Mert nem akartak felvételt...
arról, ahogy a feka kiüti a reménységüket.
És július 5-én szerte az Egyesült Államokban
zavargások voltak, fehér zavargások, ahol sok fekete embert megöltek,
hogy megmutassák a többi fekának, hogy hol a helyük.
Mert Jack Johnson volt az első fekete ember,
aki fizikailag nyert a bőrszín szerinti megkülönböztetés ellen. És itt a csattanó.
Nemcsak élve távozott az arénából.
Jack Johnsonnak volt egy nagyon különös hajlama.
Élve és egy fehér ribanccal távozott az arénából. Beszéljünk erről!
Tudjátok, Jack Johnson imádott fehér nőket dugni.
Szinte kizárólag fehér nőket dugott.
Olyan vakmerő volt, hogy fehér férfiakat vert el,
és dugta a ribancaikat.
A fekete bokszvilág mámorban úszott.
Az összes fekete bokszoló Jack Johnsont ünnepelte.
Azt mondták neki:
„Jack, gratulálunk. Kaphatok egy címmérkőzést?”
Jack Johnson, pont úgy, mint a fehér elődei, azt mondta:
„Én nem bokszolok feketékkel.”
„Én fehér pasikat verek el, és a ribancaikat dugom.”
Egymás után jöttek...
a Nagy Fehér Reménységek, és Jack Johnson mindet legyőzte.
Sőt...
Sőt, kongresszusi törvény kellett...
a megállításához.
Egy illinois-i kongresszusi képviselő, Mann állt elő a „Mann-törvénnyel”.
A Mann-törvény az a jogszabály, amely kimondja, hogy illegális
nőt átvinni az államhatáron erkölcstelen célokból.
Az én szakmámban tudni kell az ilyen szarokról.
Jack Johnsont vád alá helyezték és elítélték a Mann-törvény alapján,
elmenekült az országból, évekig szökésben volt,
és ez tönkretette őt.
Végül 1946-ban halt meg az Egyesült Államokban egy autóbalesetben.
Az egyik kedvenc idézetem,
amit amerikai valaha mondott, tőle van:
„Mindent kockára tettem...
az élvezetemért.”
Az egy dolog, ha az ember szabad.
Az egy másik dolog, ha nem szabad.
De amikor nem vagy szabad, mégis úgy viselkedsz, az óriási bátorság,
függetlenül attól, milyen önzőség.
És Jack Johnson...
egy amerikai rejtély...
amit meg kell fejtenünk.
Nem olyan rég, pár éve, itt voltam Washingtonban.
Az MGM-ben voltam...
a National Harborban, és nem léptem fel.
Egy Stevie Wonder koncerten voltam. Stevie Wonder nem tudta, hogy ott vagyok.
A színpad szélénél voltam.
Késve értem oda, már ment a koncert.
Nagyon különleges este volt.
Az előestéje volt...
Aretha Franklin temetésének.
Aretha Franklin nagyon különleges volt számomra.
Amikor először léptem fel a Radio Cityben, ő adott nekem munkát, mint az előzenekara.
Szigorú főnök, de nagyszerű művész volt.
Steve játszott, fergeteges volt.
Aztán a műsora közepén...
egy összeállítást énekelt
a dalokból, amit Aretha Franklinnek írt.
Meg kell mondjam, sok volt.
Hatalmas slágerek, amikről nem is tudtam, hogy ő írta.
A tömeg pedig bulizott, és ünnepelte az életet.
És hirtelen, a közepén...
Stevie sírva fakadt.
A zongorára borult, és hallottam, ahogy zokog.
Részeg voltam.
Fáj, amikor egy másik férfit sírni látunk.
Nem is gondolkodtam rajta. „Oda kell mennem hozzá.”
Egyszerűen besétáltam a színpadra. Otthon éreztem magam.
A tömeg meglátott, elkezdtek éljenezni.
De Stevie nem tudta, hogy én vagyok. Úgy nézett, mint a sólyom.
Leültem mellé, és azt mondtam: „Steve, én vagyok az.”
Szélesen elmosolyodott,
és elkezdtünk viccelődni meg dalokat énekelni.
Aztán a műsor után a színfalak mögött megkérdezte...
„Mit csinálsz holnap?”
Mondtam: „Detroitba repülök veled...
elbúcsúzni Ms. Franklintől.”
Azt mondta: „Nem.”
Akkoriban...
épp elhunyt egy szenátor.
A néhai, nagyszerű John McCain hunyt el.
Stevie azt mondta: „Tégy meg nekem valamit!”
Azt mondta: „John McCain a Capitoliumban van felravatalozva.”
„Azt akarom, hogy menj el leróni...
a tiszteletünket előtte.”
Mondtam: „Sokkal inkább mennék Detroitba veled.”
Stevie rám nézett úgy. Csak így nézett, mint aki...
Azt se tudta, hogy arra vagyok.
Így hát elmentem.
Másnap elmentem a Capitoliumhoz.
Ezt csak Stevie Wonderért teszem meg.
Neki bármit, ami észszerű.
Az egyetlen, amit nem teszek meg neki, hogy lerakjam a cigit.
Még nem teszem meg.
De azt igen. Sorba álltam,
és eljutottam John McCain szenátor koporsójáig,
és csak annyit mondtam: „Stevie Wonder küldött.”
„Viszlát, tesó!” És elsétáltam.
De ő ezt akarta, így hát megcsináltam.
Sokan nem tudják,
de a velem egykorú washingtoniak tudják.
Sokan nem tudják...
hogy Martin Luther Kingre...
Charlie Kirkkel ellentétben, nem volt könnyű utólag emlékezni.
Hogy...
az egyetlen ok, amiért Martin Luther King születésnapja
ünnepnap, az az, hogy a King család
és Stevie Wonder nagyon keményen és nagyon hosszan lobbizott
azért az ünnepnapért.
Az emberek felejtenek.
Hogy a „Black Happy Birthday”,
a Stevie Wonder-féle „Happy Birthday” egy tiltakozó dal volt
azért, hogy a King-ünnep valósággá váljon.
Boldog születésnapot
Nagyon hatásos volt.
Végül a Szenátus szavazott.
Száz szenátorból 99 egyetértett, hogy az a születésnap ünnepnap legyen.
Csak egy nem...
John McCain.
A fickó, akihez Stevie küldött, hogy elbúcsúzzak tőle.
Milyen nagyszerű ember Stevie Wonder.
Mennyit tanulhatna ez az ország...
egy ilyen embertől.
John McCain, Isten áldja...
megszívta a szavazata miatt,
évekkel később jól seggbe rúgta.
Elindult az elnökválasztáson
az első feka ellen, akit valaha párt jelölt.
Barack Obama Dr. King évfordulóján kapta meg a jelölést,
a „Van egy álmom” beszédének évfordulóján.
McCain hosszú szenátori karrierjének összes szavazata közül
egy sem kísértette úgy, mint az a King-ünnep elleni szavazat
akkor és ott.
Hogyan vágott vissza? Elmondom, mit csinált.
Ha emlékeznek, John McCain támogatott egy törvényjavaslatot,
hogy posztumusz kegyelmet adjanak Jack Johnsonnak a Mann-törvény alól.
Támogatta a javaslatot, hogy mentsék fel Jack Johnsont a Mann-törvény alól.
A Mann-törvény pontosan az a törvény,
ami alapján Sean „Puffy” Combst nemrég elítélték.
Amerika Megállíthatatlan Feka Törvénye.
Igen, valami más is folyik itt, de nem tudom. Unatkoztok, srácok?
Nem!
Oké, folytatom. Van még.
Utálom az összeesküvés-elméleteket, de elmondok egyet... nos...
és ez nem is elmélet. Ezt a részét tényként tudom.
Tudtátok, hogy...
amikor elhagytam D.C.-t és New Yorkba költöztem a 90-es években,
a New York-i rendőrségnek volt egy hip-hop rendőrségi különítménye?
Tudtátok ezt?
Ez a különítmény követte azokat,
akik benne voltak a hip-hop kultúrában.
Nem csak rappereket, drogkereskedőket,
mert azt hitték, hogy ez összefügg.
Az olyan fiatal humoristákat is, mint én. Mindenkit, aki benne volt,
tudták, ki kicsoda, és hogy ki mit csinál.
Akkoriban jártam éjszakai klubokba,
és az egyikben
a fények kicsit megváltoztak.
Én nem vettem észre, de a törzsvendégek mondták:
„Óvatosan a klubban, tesó.”
„Felkapcsolták az FBI-os fényeket.”
Vagyis azért volt furcsa a világítás, mert a buli megfigyelés alatt állt,
és mondták, hogy vigyázzak magamra.
Amúgy sem csináltam semmi rosszat,
csak szórakoztam.
Tudtad, hogy a különleges egységet eredetileg azért alapították,
hogy két embert kövessenek?
Egy Christopher Wallace nevű fickót,
aki más néven Notorious B.I.G.,
és Sean „P. Diddy” Combsot.
Miért van ez?
Miért van az, hogy ez a csávó már legalább 30 éve megfigyelés alatt áll,
de csak most vették észre, hogy zsarol és csajokat ver?
Fogadok, hogy ha mindezt csinálta,
akkor már jó ideje látták, hogy csinálja.
De miért most?
Nem tudom.
Furcsa volt, ezúttal senki sem hívta a rendőrséget,
kivéve Kid Cudit.
És mindenki spiclinek nevezte Kid Cudit.
De ő nem volt spicli.
A spicli az, ha együtt bűnöznek,
az egyikük lebukik, és beköpi a másikat,
hogy kimentse magát a bajból. Kid Cudit Puff bántalmazta.
Azt állította, hogy Puff felrobbantotta a kibaszott Porschéját
egy Molotov-koktéllal, és nem állt meg itt.
Azt mondta... Aztán azt állította, hogy Puff betört a házába...
és kinyitotta a karácsonyi ajándékait.
Tesó, én őrjöngtem volna.
Kid Cudi azt mondta: „Nem tudom bizonyítani,
de bementem a házba, és ott volt, az ajándékok meg kibontva,
és csak annyit mondott: »Boldog karácsonyt, playboy!«”
Mit tehetett Kid Cudi?
Csak két választása volt. Vagy
valami gengszterséget csinál,
amit nem tud majd rábizonyítani.
Vagy, ha nem olyan...
és nem hiszem, hogy Kid Cudi olyan fából lenne...
az utolsó lehetősége az...
hogy hívja a rendőrséget.
Kid Cudi jól tette.
Helyesen cselekedett.
Én azonban olyan fából vagyok faragva.
Ha ez a csávó elbassza a családom karácsonyát,
akkor szenvedni fog érte.
Egy fickó majd elmeséli nekem,
nem tudva, hogy én tettem.
„Úristen, Dave!”
„Hallottad, mi történt Puffyval?”
„Úristen, nem. Mi történt?”
„Egyedül kocogott a Topanga-kanyonban.”
„A semmiből jött egy sólyom, és megölte a csávót!”
„Úristen!”
Imádom a hip-hop zenét.
Sok embert szeretek, aki ezt a zenét csinálja.
Tanítottak, mutattak dolgokat,
amiket sosem láttam volna, jó dolgokat.
Például egyszer Atlantában voltam.
Mindjárt végzek, tarts ki!
Atlantában voltam...
és egy T.I. nevű rapper...
felhívott. Akkor még
nem ismertem jól, most már igen,
de megvolt neki a telefonszámom.
Azt mondta: „Dave, hallottam, hogy a városomban vagy.”
„Meg akarom mutatni neked az igazi Atlantát.”
Mondtam: „Naná, gyerünk!”
„Találkozzunk lent, a szállodád parkolójában!”
Szóval lementem.
Azt hittem, szórakozik, de lementem,
kint volt a parkolóban, egy lila Phantomban ült.
Ez az autó lehetett vagy másfél millió dollár.
Gyönyörű lila színű, elefántcsontfehér ülésekkel.
Ez az a fajta autó, amihez sofőr kell,
de valamiért ez a csávó maga vezette.
Nem kérdezősködtem.
Bepattantam az autóba, és megmutatta Atlantát, mindent.
„Az Outkasték ott kezdtek rappelni,
és Future itt játszott a játszótéren.”
Aztán lelassította a kocsit, rámutatott egy házra, és azt mondta...
„Martin Luther King abban a házban nőtt fel.”
„Itt nevelte a gyerekeit.”
„Az a templom, ahol prédikált.”
És aztán... megálltunk egy piros lámpánál,
és ezek a kis fekete srácok
vizespalackokkal megrohanták az autót minden oldalról.
Ezeket a kölyköket Atlantában Vizes Fiúknak hívják.
Tömegesen vizet árulnak azoknak, akik beragadtak
a forró atlantai dugóban.
Én ezt nem tudtam.
Csak azt láttam, hogy rohannak az autóhoz,
bezártam az ajtót: „Azt már nem.”
De T.I. lehúzta az ablakát, és utasítgatta a srácokat.
„Lassítsatok, ne rohanjatok a kocsihoz!”
„Nem tudhatjátok, mi van náluk.”
„Mosolyogjatok, hogy ne féljenek!”
„És udvariasan: »Igen, uram. Nem, hölgyem. Köszönöm.«”
„Ez segít majd.”
„És legyen párás a víz,
hogy frissítőnek és finomnak tűnjön.”
Akkor a srác rájött, hogy egy legendával beszél.
Azt mondta: „Úristen! Köszi, T.I.!”
Tartotta a kezét pénzért.
T.I. ránézett, és azt mondta:
„Átadtam a tudást”, és felhúzta az ablakot, majd elhajtott.
Aznap este...
felléptem...
amikor lejöttem a színpadról, T.I. ott volt egy barátjával,
akit nem ismertem. Tudtam, hogy a barátja valaki,
mert mindenki izgatott volt, hogy ott van.
Megkérdeztem tőle: „Tip, ki az embered?”
Erre ő: „Az ott?”
Azt mondja: „Az ott a hip-hop jövője.”
Én meg: „Lenyugodnál?”
Megkérdeztem a srácot.
„Hé, ember! Hogy hívnak?”
A srác azt mondta... azt mondta: „Nipsey vagyok.”
Nipsey Hussle volt az.
Nem részletezem, de el kell mondanom, hogy éjjel...
akkor éjjel én, T.I. és Nipsey szórakoztunk...
és kurva jól éreztük magunkat.
Jó volt, nem perverz módon, de vicces volt.
Olyannyira, hogy amikor hazaértem a turnéról,
és a feleségem mindig kérdezi, hogy milyen volt.
Mire azt mondom, hogy jó.
De ezúttal azt mondtam: „Bébi, találkoztam a leglazább csávóval.”
„Ez a feka fiatalabb nálam, de olyan, mintha idősebb lenne.”
Erre ő: „Mi van? Ez mit jelent?”
Én meg: „Nem tudom, ribanc. Olyan...”
„Mintha egy szerencsesüti lenne.”
„A fickónak mindenre volt válasza.”
Mindent elmondtam Nipsey-ről.
Az a vicces, hogy évekkel később
találkoztam Nipsey özvegyével, és félrevont.
Előtte sose láttam.
Azt mondta: „Tudnod kell, hogy a férjem imádott téged.”
Azt mondta: „Mesélte, hogy találkoztatok Atlantában, és remekül szórakoztatok.”
Mondtam: „Kibaszott durva. Tényleg így volt.”
Azután, hogy találkoztam Nipsey-vel, L.A.-ben léptem fel.
Utána kaptam egy sms-t egy csávótól:
„El kell jönnöd ebbe a buliba.” Én meg: „Megyek aludni.”
Erre ő: „Nem, tesó, el kell jönnöd ebbe a buliba.”
Arra gondoltam, végre ez lesz a perverz buli.
Olyan helyen volt, ahol már milliószor jártam.
Nem nyűgözött le.
De amikor beléptem, valahogy más volt.
Pörgött a buli.
Kiderült, hogy Nipsey-t ünnepelték.
Nipsey-t jelölték az Év Rap Albuma díjra,
és mindenki ott volt a buliban, akit valaha tisztelt.
Ott volt T.I., ott volt Snoop, ott volt Jay-Z,
Puffy, még mielőtt megtudtuk volna, hogy miket csinált.
Én is ott voltam, és így tovább.
Bármilyen jó volt, miközben buliztam,
jól éreztem magam, volt egy gombóc a gyomromban,
mert a '90-es évekre emlékeztetett.
Akár hisztek nekem, akár nem.
Csak elmondom, mit láttam és mit éreztem.
Ott voltak azok az FBI-os fények.
Azt éreztem: „Ember, ezt a bulit megfigyelik”,
de nem sokat törődtem vele.
Aztán hazamentem Ohioba, és épp szunyókáltam,
amikor a feleségem felrázott, könnyes volt a szeme,
és azt mondta: „David.” Kérdeztem: „Mi baj?”
Azt felelte: „Meghalt a barátod.”
Öreg vagyok, úgyhogy:
„Ennél konkrétabban kellene.”
Ismerek köszvényes fekákat.
De Nipsey volt az.
Ezért érzek együtt Charlie Kirk rajongóival,
mert tudom, milyen érzés, hogy valakit, akire felnézel
és akit csodálsz, lelő egy kibaszott senki.
Istenem!
Olyan nehéz ezt elfogadni.
Ha felmentél az internetre, láttad azokat a szörnyű videókat,
mert Nipsey megöléséről is volt egy véres videó.
Aztán belenéztem a kommentekbe, és az internet hozta a formáját,
mindenki sorban előállt egy összeesküvés-elmélettel,
de amit a legtöbbet láttam, egy New York-i holisztikus orvosról szólt.
Hallottátok?
Egy Dr. Sebi nevű orvosról van szó.
A '90-es évek közepén, az AIDS-járvány csúcspontján,
egy fekete holisztikus orvos New Yorkban, Dr. Sebi azt állította,
hogy holisztikus módszerekkel kigyógyított két AIDS-es és HIV-es embert.
Akkor az Egyesült Államokban ez
illegális állításnak számított az FDA miatt.
Így a szövetségi kormány bíróság elé citálta Dr. Sebit,
és New York állam is bíróság elé vitte Dr. Sebit.
És Dr. Sebi mindkét pert megnyerte.
Nipsey Hussle pedig, sokak tudta nélkül,
készített egy dokumentumfilmet, ő volt a producere,
Dr. Sebi munkásságáról és életéről.
Emberek az interneten azt hiszik, hogy nagyhatalmak ölték meg Nipsey Hussle-t,
hogy eltitkolják ezt az infót előlünk.
Nem tudom. Őszintén nem tudom.
De mondok valamit, amit tudok.
A legnagyobb humorista, akit valaha láttam, Charlie Barnett volt.
Charlie Barnett egy New York-i, utcai humorista legenda volt.
Csak az utcán adott elő, és volt szerencsém találkozni vele.
A mentorom volt.
Charlie Barnett olyan jól nyomta az utcai show-t, hogy az utcáról
szerzett magának munkát a Saturday Night Live-ban.
Igen, de a próbahéten rájöttek, hogy nem tud olvasni.
Így kirúgták, és Eddie Murphyvel helyettesítették.
Ó, pedig gyönyörű lehetett volna.
De olvasni tudni kell, hogy a Saturday Night Live-ba kerülj.
Láttátok Bad Bunnyt múlt héten.
Nem ócsárolom, de az a fickó olvas, vágod?
Charlie Barnettet ez nem tántorította el. Nyomta tovább.
Filmekben volt, mint a Simlis taxisok, ahol először láttam.
Volt a Miami Vice-ban is.
Ez a faszi a maga erejéből sztár lett.
De ami folyton kisiklatta,
az volt, hogy Charlie szörnyen drogfüggő volt.
Elkezdett crackezni, hogy leszokjon a heroinról.
Halálra volt ítélve.
Az utcai komédiát egy Swami X nevű fickótól tanulta,
és Swami X nemcsak a humort tanította meg neki,
hanem azt is, hogyan tépjen be, és Charlie sosem tudta ezt lerázni.
Amikor Charlie mentorált, bár szörnyű drogfüggő volt,
sosem láttam betépve.
Nem akarta azt tenni velem, amit Swami tett vele.
Gondoskodott róla, hogy megértsem, a kokain egyszerűen nem nekem való,
akkor sem, ha azok a ribancok szebbek,
mint a csúnya füvesek.
Egyik este láttam Charlie-t egy stand-up klubban,
és szörnyen nézett ki.
Került engem, ha be volt tépve,
de sosem láttam ilyen rossz bőrben.
Azt mondtam neki: „Charlie, jól vagy?”
És nem szólt semmit.
Kérdeztem: „Be vagy tépve?”
Elnevette magát.
Azt mondta: „Nem tesó, nem vagyok betépve.”
Azt mondta: „Haldoklom.”
Mondtam: „Micsoda?”
Azt felelte: „Haldoklom.”
„AIDS-es vagyok.”
„És haldoklom.”
Ekkoriban 18 vagy 19 lehettem.
Még nem találkoztam senkivel, aki AIDS-es.
De meg kell mondjam, ez a szar megviselt.
Aztán elgondolkodtam az összes viccén.
Évekig utalgatott rá.
Ilyen viccei voltak:
„Tegnap voltam AIDS-teszten. 65 pontot értem el.”
Máskor meg az Apollo színpadáról
azt mondta a tömegnek: „Mindenben van jó és rossz.”
A tömeg meg: „Igen.”
Kérdezte: „Szóval mi a jó a crackben?”
Egész Harlem azt mondta: „Semmi.”
Erre ő: „A francba, a crack öt dollárra vitte le a punci árát.”
Amikor elmondta, hogy AIDS-es, annyira megdöbbentem,
hogy ránéztem, hogy lássam, viccel-e.
És tudtam, hogy komolyan beszél.
„Kurva életbe!”
Kérdezte: „Hogy érted?”
„Nem fogsz így meghalni, tesó.”
„Nem ez a sorsod.”
Azt kérdezte: „Miről beszélsz?”
És elvittem Charlie Barnettet Dr. Sebihez.
Ez tény.
Dr. Sebi három hónapig kezelte Charlie Barnettet.
Őrült sztori. Filmet csinálhatnék belőle.
Hosszú történet, nem húzom.
De a lényeg az, hogy Charlie AIDS-ben halt meg.
Akármekkora nyomást gyakorol is rátok ez a kormány vagy bárki más,
legyen helyén az eszetek!
Csak emlékeztetlek titeket, hogy egy közösség vagyunk,
és együtt fogunk épeszűek maradni.
Vigyázni fogunk egymásra, és kivárjuk ezt a narancssárga bohócot.
A félelem, amit magam miatt érzek,
és amitől meg kell védenetek, az a bekebelezés.
A hangom erősebb lett, mint ahogy szántam,
és nem hagyhatom, hogy úgy elintézzenek, mint Charlie Kirköt,
vagy még rosszabbul.
Mi van, ha valahogy megszorongatnak, bekebeleznek,
és aztán elmondatják velem azt, amit ők akarnak?
Ezt nem hagyhatjuk.
Szóval, biztos, ami biztos,
kell egy kód.
Olyasmi, amit ha kimondok, tudni fogjátok,
hogy elkaptak.
Miután kimondtam ezt, ne hallgassatok egy szavamra se!
Ne mondjátok el senkinek, de olyannak kell lennie,
amit soha nem mondanék.
Ó, tudom, mi a kód.
A kód: „Izrael mellett állok.”
Köszönöm szépen, és jó éjszakát!
MAASAI MARA, KENYA
NAIROBI, KENYA
KIGALI, RUANDA
GORÉE-SZIGET - DAKAR, SZENEGÁL
CHANGU-SZIGET, TANZÁNIA
PRÁGA, CSEH KÖZTÁRSASÁG
D'ANGELÓNAK
ÉS MINT MINDIG, ELAINE-NEK
SZÖVETSÉGI NYOMOZÓIRODA BIZALMAS - SZIGORÚAN TITKOS
DAVE CHAPPELLE „MEGÁLLÍTHATATLAN FEKA”