Ti stalno malo vruće, malo hladno.
Ali uvek si mlak.
Ispljunem te iz usta. Donesi uže.
Obesićeš se.
Ne, to bi bilo prelako.
Gde je Pesjah?
Vratiće se. -Gde je?
Vratiće se, obećavam.
Obećavam da ćemo ga vratiti.
Izbacujem te iz Neba! Gubi se!
Kuda ćeš? -A vi?
U Gdanjsk.
I mi.
Narkoman ne može. Samo ti i dete.
To mi je muž, nije narkoman.
Idemo kod mojih roditelja.
Dobro, ulazite.
Dojiš li?
Da.
Pojedi nešto.
NEBO
Pa, Azrael?
Kako ide?
Zapamti. Izvan Neba nema života.
Hvala.
Toplije je kod šaltera za karte.
Ima li temperaturu?
Kod kuće imam neke lekove.
Bez zadržavanja i noćenja.
Dete dobije šta treba i to je to.
Uzećemo lekove pa idemo.
Dobro, dođite.
Gde sam ih stavila...
Setila sam se.
I ja sam nekad sedela u onom prolazu.
Dve godine.
Uglavnom gde i vi. Manje kod šaltera. Tamo su znali da vas istuku.
Vidi pomaže li nešto od ovoga.
Mama, popij tablete.
Nema na čemu.
Dobro, ovako ćemo:
Ostaćete ovde dok malom ne padne temperatura.
Šta želite za večeru?
Pljeskavice...
Ili pljeskavice?
Kupatilo je tamo.
Možeš li da mi pomogneš da nađem posao?
Opa, vidi ko ume da govori.
Šta još znaš?
Imam vozačku dozvolu.
Pre sam studirao.
Verovatno nije bitno.
Nije.
Mogu da radim bilo šta.
Treba li vam još nešto?
Dobro, odmorite se pa...
Sutra ćemo nešto smisliti.
Seba...
Spavao si, jeo i molio se s nama.
A onda si pobegao
i vratio se prestravljen.
Tiho, tiho.
Onda si Aneti pomogao da opet pobegne s našim detetom.
Kaznio sam te.
A i dalje ne razlikuješ dobro od zla.
Ko si, dakle?
Pizda?
Da, jesi.
Ti si moron, idiot.
Moj si sin.
Zato me sad dobro slušaj.
Dopustiću ti da se vratiš u Nebo. S Pesjahom.
Ali prvo moraš da dokažeš da si zaista moj sin.
Tiho.
Dete spava.
Ja ću da im odvučem pažnju.
Beži odavde.
Uhvatiće me.
I odvešće kod Pesjaha.
Smisliću nešto.
Kad ti je um usredsređen na to da ne izgovoriš dijakritičke znakove,
racionalno razmišljanje slabi, a u molitvi otplutaš drugde.
Dalje od svakodnevnih sranja.
Ne znaš šta da radiš?
Idi da propovedaš istinu o Nebu.
Dovedi mi izgubljenu ovčicu.
Ne znam mogu li.
Možeš, dođavola, možeš.
Ostaćemo do sutra da se Pesjah oporavi.
Kako hoćeš.
Da idem sam?
Slobodan si čovek. Možeš da ideš sam.
To je samo san
Samo san, san, san
Samo sanjaš
Sve je to u tvojoj glavi
To je samo halucinacija
Nebo i pakao
Probudi se
Pro...
Zašto baš ta pesma?
Slučajno.
Ništa nije slučajno.
Postoje samo znakovi.
Pukla ti je žica.
Ne, nije.
Hej! Hej, ma daj!
A da ostaviš Pesjaha?
I dalje kašlje.
Molim? -Zdravo, tata.
Želim da prijavim otmicu deteta.
Prvo se smirite.
Mirna sam.
Idemo od početka. Gde se sad nalazite?
Negde blizu železničke stanice.
Morate biti precizniji. Iz kog grada zovete?
Zašto si zaključala vrata?
Oprosti, htela sam da odspavam.
Pušiš li?
Ne.
Ja ću da pripalim.
To mi je poslednja loša navika.
Znaš, da me podseća
kako sam nekad prodavala dupe za pljugu.
Tamo u onom prolazu.
Tamo me je našao Pjotr.
Prekrivenu pišaćom, bljuvotinom i govnetom.
Pitao me je jesam li gladna.
Da, bila sam.
Ali priznala sam to tek kad me je upitao i treći put.
Kupio mi je neku hranu. Dok sam jela, govorio mi je
da nisam ja kriva.
"Kako nisam ja kriva?
A ko je prodavao dupe za pljugu?"
A on kaže, "Nije to do tebe.
Nego do ljudi koji imaju previše.
Jer da ljudi dele,
ne bi bilo ratova, ne bi bilo gladi,
ne bi bilo zla.
Bilo bi nebo na zemlji."
APOTEKA
Mama ti je donela medu.
Da, da, da... Ne sviđa ti se?
Ne sviđa?
Tražio sam osobu, ne krompir.
Držim nekoga na oku.
Dovešću ga sutra.
"Da, želim da budem ovde."
Spremiću večeru.
Želim da vam se nekako zahvalim.
Pomoći ću ti. - Ne treba.
Mogu sam.
"Ne želim da legnem. Jednostavno ne."
Da, da, da...
Aj meni, aj meni...
Tako veliki dečko.
Fino miriše.
Probaj.
Hvala.
Ne voliš kupus?
Ne sme da ga jede. -Zašto?
Doji. -Dete će dobiti grčeve.
Dobro, više za mene.
Ali ti ne dojiš.
Ne.
Prijatno!
Glasno kašlji.
Krastavci. Još nešto? - Neki sok. Možda ruža.
Ruža, dobro. Uzmi ga, molim te.
Ili malina. -Fin je.
Onda malina.
To je trideset.
Azraele, tu sam. Pogledaj me. Gle!
Sebastijan? -Ne.
Hej! -Ko je Sebastijan?
Jesi li upao na glumačku akademiju?
Kako mogu da vam pomognem?
Pogledaj me u oči, čoveče.
Hajde, razgovarajmo.
Hajde, hajde.
Imamo malo vremena, ona spava. Dođi ovamo.
Idemo da spavamo.
On nije ovde.
Hvala. -Hvala lepo, doviđenja.
Doviđenja.
Je li ovo moj unuk?
Mogu li da ga uzmem?
Mali dečačić...
Dođi baki.
Imaš prelepog sina.
Dođi ovamo.
A gde je moj sin?
Pusti me na miru!
Preklinjem te!
Sebastijane...
Sebastijane, pusti me unutra, molim te!
Oprosti.
Pomozi mi.
Azraele...
On ti neće pomoći.
I dalje imaš izbora.
Nema života van Neba.
Tu smo.
Onda mi je mama rekla
da možete da izlečite opsednutost.
Pa sam došao na ispovest.
Ne sećam se drugih grehova.
To je sve, dakle?
Sad moraš u potpunosti da ostaviš taj život iza sebe.
Exorcizamus te,
omnis immundus spiritus,
omnis satanica potestas,
omnis incursio
infernalis adversarii,
omnis legio, omnis congregatio et secta...
Ali bila je tvoja majka,
žena koja te je odgajila.
Bio si joj sve na svetu.
Znaš li zašto nas je tata napustio?
Jer je u meni video
istu onu glupu staru kurvu kakva si ti.
Ti si bio izabranik.
Pjotr je rekao da imaš dar isceljivanja.
Možda nisi imao. -Jesam!
Rekao sam da ideš u svoju sobu, smesta!
Uradio si tačno ono što je on hteo.
I tako je rekao,
"Znam da boli. I znam zašto."
A je li to bilo dovoljno?
Ali bilo je to tvoje dete.
Ako izneveriš Pjotra,
naći ću najdublji bunar i baciću te u njega, jasno?
Ispljunuti strah!
Pjotr nije Isus.
Omnis congregatio et secta diabolica,
in nomine et virtute Domini Nostri Jesu Christi, eradicare...
Sebastijane!
Tata se vratio.
Sutra počinjemo s gradnjom.
Hram će biti ogroman.
Neka u njega stane nekoliko crkvi.
Želim da bude...
Azraele...
Vratio si se.
Moj Azrael.
Moj sin.
Kao što vidiš, sjajno nam ide.
Kao i obično.
Gradimo hram.
Bežimo!
Još vode!
Upomoć!
Oboje vas mnogo volim.
Ali u glavi mi je pakao.
Šta si uradio? Nebo gori! Šta sad?
Šta sad?
Pokušaću da živim.
A pre nisi?
Ne znam onda zašto si došao ovamo.
Reci, "Isuse, spasi me."
"Isuse, spasi me."
"Želim da živim."
Živećeš.
"Isuse, spasi me jer želim da živiš."
Imao si svoj mir! Niko te nije uznemiravao!
Ti želiš da živiš. Tvoj bol ne želi život.
Živećeš samo ako ja želim da živiš!
A ja to ne želim!
Isuse, daj da izdržim još jedan dan. -Glasnije.
Pogledaj me!
Isuse, daj da izdržim... - Neka te čuje.
Pogledaj me!
Isuse, daj da izdržim...
"Isuse, daj da izdržim..." - Isuse, daj da...
Ko je tvoj Bog?
Ti nisi! -Ja nisam?
Isuse, daj da izdržim... - Glasnije!
Isuse! Daj da izdržim...
Kralju! Kralju, ne možemo na kraj s ovim!
Uradi nešto, Kralju!
Šta si uradio?
Šta si koji moj uradio?
Ovo je tvoj dom!
Čudo.
Ovo je čudo!
Ovo je čudo.
Oče naš, koji si na Nebu,
da se sveti ime Tvoje...
Ovo nije kraj tvoje priče, Sebastijane.
Ovo je tek prvo poglavlje tvog života.
I?
Jesi li nešto našao?
Ne.
Ni ja.
A ti?
Gospode moj.
Oče.
Ako si živ, daj mi neki znak.
Daj mi znak.
Molim te.
Hej!
Šta radite?
Gde idete?
Ljudi!
Nije mrtav!
Vratiće nam se!
Kralj je živ!
Živ je! Zar ne shvatate?
Ova vera
U koju se tako često uzdaju - Ova vera
Koju tako često gaze - Ova vera
Koja je bila i štit i prolaz - Ova vera
SEBASTIJAN KELER NAPUSTIO JE KULT PRE 30 GODINA.
VEĆINA NJEGOVIH BLISKIH PREKIDA VEZU. JOŠ GA VIDE KAO ČLANA KULTA.
UZ POMOĆ SVOJE MAJKE TRUDI SE DA ŽIVI NORMALNO.
SVAKOG DANA SE PITA: "ZAŠTO SAM SE PRIKLJUČIO NEBU?"
SEBASTIJAN KELER, 54 GODINE
MEDIATRANSLATIONS